106 
fixet, blir hos hybriden vauligen icke lika noggrannt 
uppâtriktadt som hos arterna; beständ af hybriden 
visa oft are snedt stälda, hvaraudra korsande öfversta 
strâled. Vidare bli ständarne lios hybriden ofta aldrig 
fullständigb utskjutna, utan knapparne sitta till stört 
antal kvar, halft utskjutande ur smaaxen ännu längt 
efter bloinningen. Bada dessa förhällanden stä san- 
nolikt i samband raed hybridens bristande könsdug- 
lighet, som inest visar sig i pollenets beskaffenhet. 
Nära den nu beskrifna hybriden star en annan, 
som jag funnit pa endast ett stalle, ä fuktig ängs- 
mark ej langt norr om staden '). Den senare for- 
mons utseende hänvisar pä, att jämte A. geniculatus 
ingâr en form af den hittills inest under namnet A. 
" nigricans kända arten. Bada dessa arter förekomma 
ocksâ i dess sällskap. Nyligen ha Asohersson och 
Græbner i st. f. A. nigricans Horn, upptagit det äl- 
dre namnet A. ventricosus Pcrs. och hybriden bür 
salunda benämnas A. geniculatus X ventricosus. 
Den A. ventricosus , som här ingär, är ej särdeles 
utpräglad, utan närmar sig, hvad t. ex. axvippans och 
smäaxens form beträffar, nägot ät A. pratensis , utan 
att dock kunna hänföras till denna. Af denna A. 
ventricosus har ifrägavarande hybrid tili skilnad frän 
den föregaende erhällit den gräbla färgen hos blad 
och slidor, en tydlig utvidgning af slidorna, vidare 
nägot kortare och tjockare axvippa samt vid spetsen 
nägot bredare smäax. Hvad växsättet beträffar af- 
lägsnar sig denna hybrid nägot mer f'rân A. genicu- 
latus an den föregaende. I öfrigt är denna hybrid 
lik A. geniculatus X pratensis , och det är, liksom i 
fräga om denna, svärt att afgöra, hvilkendera stamar- 
ter den star närmast. 
’) Tyvärr har denna förekomst redan till stör del blifvit för- 
störd «renom odlin". 
