134 
rätt. Förf. meddelar originalbeskrifningarne och lcopior af 
pä dessa stiillen citerade sällsynta figurer für att visa, at.t 
det frân början ej beskrifvits mer än en art. Bladformen 
kan näml. variera i hög grad. De olika former, soin man 
velat hänföra tili olika utbredningsoinräden, bafva visât sig 
förekomma om hvarandra. Han beskrifver följande 3 former, 
soin dock öfvergä i hvarandra. 
Den första formen utmärker sig genom särdeles utspär- 
rad vippa med styfva, tjocka grenar och mindre stralblom- 
mor. Stundom äro bloinbufvudena ovanligt stora. 
Den andra formen har tunnare, frân stjälkens bas eller 
roten utgaende, uppatsträfvande, dock alltid tydligt utspärrade, 
längre grenar och stora blomhufvuden med vanl. längre sträl- 
blommor. 
Den tredje formen med aflängt— äggrunda, längskaftade 
och groft sägade blad nederst, soin frân stjälkens mbit öf- 
vergâ i pardelade blad och bibehälla den breda, elliptiska 
ändfliken ända tili den öfversta blomgrenen, är mycket lik 
S. aquaticus, frân hvilken den einellertid är tillräckligt skild 
genom den utspärrade blomställningen. 
Af S. aquaticus upptaga fiere förff. en /j pratensis Hiebt., 
soin utmärker sig för utbredda grenar, livilka bilda en ore- 
gelbunden qvast. Sâdana former äro nog svara att alltid 
skilja frân S. barbareifolius. De blad af den senare, livilka 
förf. afbildat, variera frân heia till lyrformigt pardelade med 
ändfliken än elliptisk, än äggrund— bredt äggrund med sällan 
bredt vigglik, vanligen bred, afrundad eller n. tvärhuggen 
bas, sidoflikarne vanl. fä, vinkelrätt utstäende (eller ikigot 
framätriktade); bos S. aquaticus ga de senare enl. förf. snedt 
ut frân medelnerven. (Enl. Aschers. & Græbner ha de nedre 
bladen hos S. barb. vanl. 2, de öfre 4 sidoflikar.) 
Frukterna är icke fullkomligt glatta. Polak beskrifver 
dem sâlunda lios de tvä af bonom som arter betraktade for- 
merna. 
S. errat icus: ’’Blütenboden flach gewölbt; randständige 
Aschänen fast stielrund, undeutlich gerippt, kahl; die des 
Mittelfeldes scharf gerippt, oft tief gefurcht, mit feinen, hya- 
linen aber deutlichen liörstchen besetzt, namentlich an den 
Rippen“. 
S. barbarecefolius : ’Blütenboden (bei Fruclitreife) hoch 
gewölbt oder aus breiter Basis fast spitzkegelförmig; rand- 
ständige Achänen stielrund, kahl, die des Mittelfeldes stumpf 
gerippt, kaum wahrnembar behart oder durch spärliche, win- 
zige Härchen rauh”. 
