162 
rade mig dock förekomsten af en Woodsia, som efter 
all t att döma, syntes vara den Iran vâra fjälltrakter 
bekanta W. alpina (Bolton) Gray. 
Jag har senare underkastat denna form en nog- 
grannare granskning ock dels jemfört den med de 
noggranna beskrifningar, som lemnats särskildt af 
Lüërssen * 1 ), och med berbariematerial. Afven bar jag 
jemfört at mig iusamladt spritmaterial och hösten 
1899 i Stockholm insamlade exemplar af Woodsia ru- 
fidula med afseende pâ bladets anatomi. Som jemtö- 
relsematerial af fjälltrakternas W. alpina har jag en- 
dast haft berbariematerial att tillgâ, hvilket dock ge- 
nom uppkokning âtertog sin naturliga form sa full- 
ständigt, att det motsvarade mitt ândamâl. Herba- 
riematerialet var dels ur Stockholms Högskolas sam- 
lingar, frân Valders (Norge), dels af mig sjelf insam- 
ladt 1886 i Jemtland (Handöl) och 1891 i Pite Lapp- 
mark (Svartberget vid Hornafvan). En större mâng- 
fald har ej statt mig till buds. 
Ofverensstämmelsen i makroskopiskt hänseende 
mellan Runmarö-formen och fjällformen af Woodsia 
alpina är fallständig, sä väl i fraga om bladets form 
och omkrets, bladflikarnes bredd och härighet, som 
storleken. Den lappmarksform jag undersökt hade 
ovanligt stora blad och bladflikar, men var dock en 
tydlig alpina; i jemförelse med den synes Runmarö- 
formen mer ’’alpina” än Woodsia alpina sjelf. Bättre 
an beskrifning är här en jemförande blick pâ Fig. I, 
som visar Runmarö-formens typiska utseende, Fig. 2, 
visande ett blad af W. alpina frân Pite Lappmark 
och Fig. 3, som är en kopia ur Luerssen 2 ) af W. 
alpina . 
Ett • bladtvärsnitt af W. rufidula (exemplar frân 
Stockholm) visar Fig. 4. Öfversidans epidermis är 
tjockare än undersidans, bäda ega här och der celler 
*) 1. c. 
I. c. p. 50 l , Fig. 1Ü7 f. 
