16(5 
dersidans epidermis och genom sitt mera likformigt 
lakunösa bladparenkym. Ofversta pareukymlagret bil- 
dar iugen palissadväfnad, men cellerna äro ej sa 
mycket sträckta i ytriktningen, isodiametriska, oregel- 
bundet veckade ocli lemna större mellanrum än bos 
TV r . rufidula. 
Klyföppningar finnas blott pâ bladens undersida. 
En jämförelse mellan deras antal pa lika synfält bos 
de tre formerna gaf som medeltal följande förhallande- 
siffror : 
IT. rvfidula TJ r . sj). W. alpina W. alpina W. alp inn 
(Stockholm) (Runmarö) (Walders) (Handöl) (Svartberget) 
12, s 7,5 5,t 4 , g 4,4. 
Alltsâ visade den första det största antalet kly f- 
öppningar per synfalt. Om medeltalet tages för de 
tre fjallformerna (4,8), sa synes, att Runmarö-formen 
intar en mellanställuing mellan fjällens alpina ocb 
lâglandets rufidula , dock närmare alpina , da medelta- 
let mellan dem är 8,8. 
T} r värr känner jag ej Standorten för Walders-for- 
men, bur Handöls-formen växte, bar fallit mig nr min- 
uet, men Lappmarks-formen växte solöppet. pä klippor 
vända ät sydost. Woodsia alpina torde viil emellertid 
knappast växa spontant pä beskuggade stallen, ocb 
da sä väl Stockbolms-formen af rufidula , som Runmarö- 
formen växte pä solöppna bergbällar, ocb det samroa 
var förhallandet med Lappmarks-formen af alpina , sin- 
ter jag med nägon grad af sannolikbet, att exempla- 
ren voro fran ständortssyn punkt jämförliga 
Häraf synes mig följa, att Runmarö-formen, om 
ocksä ej identisk med fjällens ll r . alpina , dock är donna 
mycket närstäende, ocb bellre kan kallas Woodsia al- 
pina , än W. rufidula. 
Runmarö-formen växer, sä vidt jag iakttagit, pä 
Runmaröns östra mot öppna bafsbaudet vända sida, 
pâ klippor och bergbällar nära hafvet. Längre in ät 
ön bar jag sett typisk W. rufidula , men ej W. alpina. 
