Det torde derför fâ anses säkert, atfc det alpina 
Mimatet i sin karakteristiska form just utöfvar den 
inverkan pâ bladbyggnaden som Bonnier och Wagner 
visât. Ett ytterligare stöd för denna äsigt är resul- 
tatet af Bonnieks *) nyaste experiment att odla växter 
under ett af det alpina klimatets karakteristiska för- 
hällanden: vexlingen mellan extrema temperaturer. För- 
söksresultaten visade äfven i detta fall en ökning i 
palissadlagrets tjocklek. 
Förklaringen tili det alpina klimatets ofvannämda 
inverkan har varit föremal för mycken diskussion, men 
jag lemnar den här alldeles asido och betraktar Bon- 
niers résultat endast som ett fysiologisk faktum. 
Om man nu betraktar Woodsia alpina endast som 
en alpin anpassningsform eller varietet af Woodsia ru- 
fidula 2 ), maste pâ den förra vara tillämplig den ut- 
vecklingsgang för bladet, som visât sig som en allmän lag 
vid uppflyttning af en lâglandsform till ett fjällklimat. 
Palissadväfnaden hos W. alpina borde visa den vanliga 
ökningen i tjocklek eller atminstone ej förminskats, och 
detta med dess större säkerhet, som Woodsia är en växt 
med xerofilt lefnadssätt. Nu visar emellertid W. al- 
pina i bladens byggnad en tydlig utbildning i motsatt 
led med svagare palissadlager och större intercellu- 
larer. Deraf synes man med en viss grad af sanno- 
likhet kunna sluta, att Woodsia alpina icke far be- 
traktas endast som en fjällform af W. rnfidula , utan 
som en egen , fgsiologiskt och morfologiskt skild art. 
Hvad nu Runmarö-formen af W. alpina beträfifar, 
blef den af Prof. Lagerheim inflyttad i Yetenskaps- 
Akademiens trädgärd vid Bergielund, och växer dar 
pâ en beskuggad plats. Jag har undersökt blad af 
dessa nu i tva ar derstädes odlade exemplar. Det 
*) Caractères anatomiques et physiologiques des plantes ren- 
dues attificiellement alpines par l’alternance des températures extrê- 
mes (Compt. Rend. etc. Paris. T. 128. p. 1143.) 
J ) Ss. ex. Luerssen i ’’Die Farnpflanzen” 1. c. 
