177 
härstamma frân den klimatförsämringsperiod, som in- 
fallit mellan nutiden ock den atlantiska perioden. När- 
maste parallelen kärtill bildar Alchemilla alpinas före- 
komst i Bohuslän, som närmare disknterats af Sernan- 
der och Nathorst '). Det förefaller mig t. o. m. lät- 
tare att förstä, ait en relativt liten kiimatförsämring 
kunnat drifva Woodsia alpina tili hafsbandet med Run- 
maröns nordligare läge, heist ora man vägade antaga, 
att denna växt i Angermanland, Medelpad och Da- 
larne voro en älcta glacial relikt. 
Det klimatiska förhällande, som är likartadt i fjällen 
och i skären, torde i främsta rammet vara blasten. 
Man torde fä tänka sig, att W. alpina hällit sig kvar 
i skären derför, att den uthärdat klimatet battre an 
W. tußdula , men pa andra stallen blifvit utträngd af 
densamma. För detta talar, att den förra firmes heit 
nära hafvet, den senare endast pa öns inre mera mot 
bläst skyddade delar. 
Det bläsiga klimatet bör naturligtvis öka trans- 
spirationens liflighet. Det har mycket diskuterats om, 
huruvida den alpina Vegetationen skulle utmärka sig 
genom nägot slag af transpirationsskydd. Bonnier’s och 
Leist’s ofvannämda undersökningsresultat, som eljes gä 
stick i stäf mot hvarandra, öfverensstämma dock deri, 
att fjällväxterna ega tjockare kutikula än motsvarande 
läglandsformer. Wagner anser deremot, att fjällväx- 
terna sakna särskildt transpirationsskydd. I motsats 
härtill uttalar sig ater Lazniewski * 2 ), som anser alpina 
växter ega xerofytisk utbildning och skydd mot för 
stark transpiration genom tufbildning, tättställning af 
bladen, slem etc. 
W. alpina , bade som fjäll- och kustform, eger 
nu en luckrare bladbyggnad än W. rufidula , men ge- 
nom sitt tili ungefär hälften reducerade klyföppnings- 
') JEtt par glaciala pseudoreliJcter (Bot. Not. 1895). 
2 ) Beiträge zur Biologie der Alpenpflanzen (Flora 1896. Bd. 82). 
Bot. Not. 1900. 12 
