183 
protonema och alger betäckta upphöjningar nâgot er- 
inrar om en torr svensk tallskogs. En uära anför- 
vandt tili vâr Buxbaumia imlusiata , B. javanica, fö- 
rekommer liär tämligen 3 r mnigt ocli äfven, egondom- 
ligt nog, pa de lefvande trädstammarne. 
Plötsligt upphör skogen. Framför oss utbreder 
sig en vidsträckt, grä, med större ocli mindre block 
öfversällad lavayta, sannolikt en rest af den forna 
kraterbottnen. Här ocli der genomskäres lavabädden 
af djupa erosionsrännor, vid tillfället torra, under regn- 
tiden lifiiga bäcklopp. Pa den jämna, trädlösa lava- 
ytan, der det direkta solljuset och vinden hafva till- 
falle att verka, finna vi en utprägladt xerofyt vege- 
tation. Der genotn vittring och vind nâgot humus 
samlats, älerse vi gamla bekanta trän Pangerango, sä- 
soin Gaultheria Icucocarpa , Vaccin ium varingicefolium , Fcr- 
ncttga repcns m. 11., i allmänhet i sma, förkrympta, 
men ofta blonnnande individ. I torra remnor finna 
vi Pier is incisa och Gymnogramme Fcci , i ravinerna 
lagväxta individ af Polygonum chinoise och Diantlla 
longifolia. Lavaytan är ställvis öfverdragen med gräa 
lafbalar. 
Annu âterstâr ett godt stycke, innan vi uppnä 
mynningen af den nuvarande kratern. Klättrandet 
är rätt besvärligt, och man sväfvar i ständig far a att 
medfölja de utför brauten rnllande skarpkantade bloc- 
ken. Pa sluttningen till höger om oss igenkänna vi 
Albizia montana med sitt fiua löfverk samt nagra grä- 
hvita buskar af Gnaplialium javaniemn. 
Bruset af den i kraterns botten framrnsande vat- 
tenangan är sä stärkt, att man künde tro sig försatt 
tili närheten af ett större Vattenfall. Svafvellukten 
tilltager äfven i intensitet och slutligeu sta vi vid 
randen af kratern. Ur tvä större öppningar i bottnen 
framströmma mäktiga hvita angpelare. Svafvel och 
andra sublimationsprodukter betäcka kraterväggarne 
och framkalla ett rikt färgsceneri i den starka solbe- 
