at t rundtomkiing dylika stallen växte rikligt med Ca- 
lamagrostis phragmitoides. I min anteckningsbok 
frân nämnda exkursion star om Æcidium Trientàlis 
följande: ’’Torde otvifyelaktigt liöra till en Puccinia- 
form pâ Calamagrostis phragmitoides. De Tri- 
entalis exemplar, som voro heist 1 — 2 meter afläg>na 
frân Calamagrostis, voro städse sä godt som rena”. 
Tyvärr lade det regniga vädret samt den omstandig- 
heten, att fort, hade sprungit vilse frân sin vägvisare, 
hinder i vägen för att noggrannare studera den närmaste 
omgifningens rostflora. — Af intresse är äfven följande 
anteckning gjord pâ stallet i min dagbok: ” Æcidium 
Trientàlis befanns pâ ett värdexemplar hafva anfallit 
tili och med blomskaftet, fodret och kronan”. Som 
kändt, angripa rostsvamparna sällan sin värdväxts flo- 
rala delar — med undantag af fodret. 
Att döma af sitt uppträdande i naturen syntes 
Æcidium Trientàlis Tranzsch. icke kunna anses höra 
tili utvecklingsserien af en teleutoform, som äfven för- 
mädde inficiera Convallaria, Paris och Majanthe- 
mum. Det läg da nära till hands att genom en mi- 
kroskopisk undersökning försöka uppdaga nägon olik- 
het i byggnaden af æcidierna pâ Trientàlis â ena 
sidan och dem pâ Convallaria etc. â den andra. Vid 
en företagen dylik undersôkn'ng framgick tydligen. att 
Æcidium Convallariœ Schum, till sina samtliga karak- 
tärer afviker pâ det bestämdaste frân Æcidium Tricn- 
talis Tranzsch. — Redan i sitt satt att upptrâda pâ 
värdväxten fôrhâlla de bâda arterna sig olika. Däri 
öfverensstämma de dock med hvarandra, att de bâda 
framkalla en fläckbildning. Tranzschel anför (1. c.) som 
karaktäristiskt för Æcidium Trientàlis , att detsarama ej 
framkallar nâgon fläckbildning. Detta är dock ej füllt 
öfverensstämmande med det verkliga fôrhâllandet. Äf- 
ven pâ Trientàlis kan man tydligen se, att æcidie- 
skâlarna befinna sig pâ ett blekare, stundom ytterst 
svagt gult eller nâgot rödt anlupet parti af bladet. 
