198 
livilka äro nâgot tegelformigt lagrade, utan att bilda 
mera i ügonen fallande skarpt markerade cellrader (fig. 
1, B). Äfven âr cellernas membran emot spetsen tem- 
ligen tydligt förtjockad, hvilket äfven framgâr af 
lig. 1, B. Uti cellmembranens granulation visa de bâda 
æcidierna äfven en stor olikhet. Hos Æcidium Con- 
vallarice âr cellmembranen i pseudoperidiecellerna för- 
sedd med talrika smâ punkt-vârtor, som gifva den- 
samtna en vackert korallik teckning. Hos Æcidium 
Trientalis âterfinnes visserligen i princip denna ’’korall- 
teckning” inen den är bar afgjordt grüfre, bestâende 
af formligen smärre knölar eller vârtor. Cellernas 
form ocb membranförtjockningar äro sä pass karak- 
tärisfciska, att man med största lätthet under mikro- 
A. En del af peridiet hos Æcidium Convallariœ Schum. 
B. Eu del af peridiet hos Æc. Trientalis Tranzsch. 
skopet känner igen enskilda peridieceller af de bâda 
arterna. 
Pa tvârsnitt visa sig peridiecellernas yttre vâggar 
hos bâda arterna vara stärkt förtjockade och oregel- 
bundet tvärstrimmade (fig. 2). Hos Æcidium Trienta- 
lis ser man pâ samma gäng tydligt den tegelformiga 
anordningen af cellerna (fig. 2, B). 
En skilnad förefinnes äfven emellan de bâda ar- 
ternas sporer. Hos Æcidium Trientalis är spormassan 
säsom redan uämndes frän början blekare än hos Æc. 
Convallariœ. Därtill kommer, att spormassan hos den 
