199 
förra synnerligen bastigt blir nästan hvit eller hya- 
lin. Pa exemplar af Æc. Trientalis , som togos del- 
vis sasom unga, delvis som füllt utbildade den 4 juli 
1898, var sporinnehället redan i jannari paföljande ar 
nästan färglöst eller fullkomligt byalint. I motsats 
härtill liâller sig sporinnebället hos 
Æc. Convallariæ ofta âratal utan att i 
nämndvärd grad blekna. Utom nämnda 
kemiska skillnad bos de bäda arter- 
nas sporer förefinnes äfven en morfo- 
logisk sâdan. Sporerna bos Æc. Tri- 
entalis äro nämligen försedda med en 
gröfre membrangranulation an bos Æc. 
Convallariæ. Spormembranernas vär- 
tigbet hos de bada arterna förhaller 
sig analogt med vartigheten hos pri-e 
diecellerna. 
Som af det sagda framgär är 
Æcidium Trientalis Tranzsch. sa pass genom peridiet hos 
skarpt skild frân Æc. Convallariæ Æcidium Conval- 
Fig. 2. 
A. Tvärsnitt 
Schum., att man 
e J 
kan tänka sin' 
larice Schum. 
B. Tvärsnitt 
müjligbeten, att de bada skulle höra ggSiT 
tili en oeb samma teleutoform. Tranzsch. 
För fullständighetens skull skall här nedan gif- 
vas följande beskrifning af æcidiet pâ Trientalis: 
Æcidium Trientalis Tranzschel Scripta Botanica 
Tom. III, p. 116. 1891. 
Æcidien auf hellgrünen oder schwach gelben, 
oder rötlichen Flecken unregelmässig zerstreut (kaum 
concentrisch angeordnet wie bei Æc. Convallariæ 
Schum.), zuweilen reihenweise den Nerven entlang 
angeordnet, im Allgemeinen nur an der Blattunter- 
seite. Spermogonien fehlen. Pseudoperidium kräftig 
entwickelt, kurz cylindrisch, mit sternförmig zerschlitz- 
’) Mueller, J. : Die Rostpilze der Rosa- und Rubusarten etc. 
Berlin 1886 p>. 33. (Inaugural — Dissertation). 
