212 
Ofvergângar mellan pâlroten och adventivrotsj'- 
stem Annas t. ex. inom släktena Primula {sinenses — cor- 
tusioides — officinales) och Plantago (maritima — lanceo- 
lata — major). 
Det är anmärkningsvärdt, att i vissa fall adven- 
tivrötter ha form och byggnad, som ställa dem när- 
mast pâlrotstypen. Sa hos vissa tufperenner, Urtica 
dioica och andra. Här anknyta sig de adventiva am- 
fäströtterna hos t. ex. Campanula- arter. 
Hos skuggväxterna äro ansprâken pâ rotsystemet 
väsentligt minskade. De ha ocksâ i allmânhet spens- 
liga, svaga rotsystem. 
Sa är fallet redan hos de hithörande annuellerna 
(sâsom Lathyrus sphæricus , Impatiens Noli tangere m. fl.) 
My llheliof obtypen blir ännu mera utpräglad 
hos denna vegetations perenner med försvinnande huf- 
vudrot, i adventivrotsystemet, ty här förringas genom 
befintligheten af en underjordsstam yttermera ansprâ- 
ken pâ rotsystemet. — ”Paris-ty pen”, som âterfinnes 
lios Paris , Majanthemum , Corydalis - arter m. fl., är ut- 
märkt at fina, späda rötter, nästan utan birötter. 
Hos andra skogsväxter, sâsom Convallaria och Po- 
dophylluni-Sirter , äro rötterna deremot grofva ("Podo- 
phjdlum-typen”). De ha större betydelse sâsom upp- 
lags- och äfven fästorgau. Men ätven hos dem äro 
birötterna relativt fa. 
Annu mera än hos de, själfva sin näring bere- 
dande, gröna skogsväxterna är rotsj^stemet reduceradt 
hos de växter, som heit eller delvis hemta sin näring 
frän andra växter eller multnande ämnen. 
Hos de med haustorier försedda annuellerna är 
hufvudroten svag, grundgäende, och birotsbildningen 
ringa (” halfpar asiter nas rottyp”). 
Hos saprofyterna kunna rötter alldeles saknas (sâ- 
som hos Epipogum m. fl.) och alltid är rotsystemet mer 
eller rnindre reduceradt. Rötterna äro vanligen grofva, 
utan eller med sparsamma, icke fina birötter. 
