214 
tralcylindern har benägenhet att bilda raärg och märg- 
stralar. Rötterna i fräga ha allt.id betydelse säsom 
upplagsorgan. Ofta är den säkert miust lika stör som 
den af fästorgan. 
Utpräglade adventiva fäströtter finnas slutligen äf- 
ven hos en del växter med dimorft rotsystem, i det 
vissa rötter äro grofva, kraftiga, mycket djiipgaende 
och bilda relativt fa birötter. Sa hos Carex arenaria , 
C. Schreberi och C. incurva. Birötterna äro här lielt 
fina; växterna äro utpräglade xerofyter. Heia rotsy- 
stemet bildadt af liknande rötter hafva för öfrigt äfven 
nägra andra sandväxter. 
Om rötternas af l:a ordn. byggnad hos de nämnda 
Carex - arterna jfr. noten â sid. 221. 
Det andra slag af rötter, som dessa växter bilda, 
äro deremot tunnare, mera grundgäende och bära tal- 
rika, ytterst fina och rikt grenade birötter. Derma 
rottyp — ”xerofy ternas'ad ven ti va sugrotstyp” — 
aterfinnes utom hos de nämnda växterna äfven hos 
ett stört antal andra xerofiler, der heia rotsystemet bil- 
das af sädana rötter. Sa hos talrika torrmarksgräs, 
( Fcstuca -, Airopsis-arter m. fl.), Luzulce etc. 
Angsgräsens typ afviker genom gröfre rötter och 
mindre xerofil utbildning i allraänhet, men star öfver- 
hufvud ej sä langt fran xerofyttypen. Den visar för 
öfrigt stör variation och vacklar i morfologiskt och 
anatomiskt hänseende mellan xerofili och tendens tili 
hydrofili. 
Sugrötter, men af heit annat slag än hos de förut 
nämnda, hafva lökväxterna. Löken minskar anspra- 
ken pa rötterna säsom fästorgan, men pä samma gang 
ha dessa växter, pa grund af sina särskilda lifsförhäl- 
landen, ej behof af sä energiska absorptionsrötter. 
11 Lök typen” utmärkes ocksä af ingen eller ringa bi- 
rotsbildning och franvaro af rothar. Rötterna äro mer 
eller mindre fina och ga ej pa djupet. 
