22 G 
tvärsnitt är bladet i sin lielhet tjockare ; Lvarjo blad- 
halfva är tjockast pa midten ocli hir nägot tillbakaböjd 
(jmfr. afbildn. af C. digitata, figg. 1 cch 2). Kärlknip- 
pena äro hos höstbladet mera närmade tili hvarandra och 
lakunerna i bladets rnidt derigenom, äfvensom pâ grund 
af bladets större tjocldek, mera isodiametriska, Los vär- 
bladet äro kärlknippena mera allägsnade frän hvar- 
andra och lakunerna derför af mera längsträckt form. 
Epidermiscellerna â bladets öfre sida äro hos värbla- 
dtt relativt stora med utatbugtade, föga förljockade 
ytterväggar (fig. 7). Hos höstbladet (fig. 8) äro epi- 
dermiscellerna i bade radial och tangential rigtning 
mindre äfvensom â längdsnitt kortare (jmfr. figg. 11 
och 12); ytterväggarna äro mer än dubbelt tjockare 
än hos värbladet samt raka, ej utatbugtade; äfven de 
radiala och iure väggarne äro märkbart tjockare och 
fastare. A undre sidan äro epidermiscellerna hos b.ula 
bladen mindre än â öfre sidan, men förhälla sig för 
öfrigt pa motsvarande sätt (jmfr. figg. 9 och 10). I mot- 
sats tili öfriga epidermisceller äro de i bladets midt 
befintliga ledcellerna *) större (äfven absolut) hos höst- 
bladet än hos värbladet; pa grund häraf, men mest 
pa grund af de öfriga epidermiscellernas ringa sfor- 
lek framträda de mycket skarpt hos höstbladet; hos 
värbladet äro de deremot föga större än de öfriga 
epidermiscellerna och frän dessa knappt markerade 
annat än genom raka, ej utatbugtade ytterväggar. 
Liksom hos öfriga epidermisceller är ytterväggen äf- 
ven hos ledcellerna betydligt tjockare hos höstbladet 
äu hos värbladet. Klyföppningarna befinna sig hos 
bada endast ä undre sidan, men äro talrikare hos 
höstbladet — ä satnma yta 44 hos höst-, 20 hos 
värbladet —, men äro till gengäld större hos det 
senare (längd som 11: 9); för öfrigt äro de lika byggda. 
') Benämn. efter Raunkiær, De danske blomsterplanter natur- 
historie. 
