230 
i regel mindre epidermisceller *); äfven de xerofila alvar- 
formerna â Öland lia mindre epidermisceller än de 
normala formerna af samma arter * 2 ). 
En intressant ocli ofta mycket i ögonen fallande 
egenskap Los värbladen bestar i de utathvälfda ytter- 
väggarna hos epidermiscellerna. Hos flertalet • arter 
framträder deuna egenskap ungefär i samma grad 
soin hos C. vaginata (jmfr. figg. 7 — 10); hos vissa an- 
dra arter ss. C. ornithopoda (jmfr. figg. 13, 14) är 
den deremot mera ntpräglad. Hos C. stcllulata är 
ytterväggen hos höstbladen alldeles jemn ; hos de 
ilorala bladen ntskjuta deremot â midten eller mot 
kanterna af epidermiscellerna (â tangentialsuitt) t. o. m. 
kortare eller längre papiller. Detta eger dock endast 
rum â öfre sidan af bladet; â undre sidan äro cel- 
lerna visserligen äfven nägot utäthvälfda, men skjuta 
ej ut i papiller. Alldeles omvändt är nemligen för- 
hallandet med de papiller, som hos en del arter upp- 
träda â klyföppningssidan, d. v. s. i vanliga fall den 
undre sidan; dessa äro bättre utvecklade hos de mera 
xerofila höstbladen. Hos C. ustulata saknas papiller full- 
ständigt â värbladen (fig. 21); lios höstbladen före- 
finnas de typiskt utbildade (fig. 22). Hos G. paludosa 
(jlauca, panicca , stâ papillerna â höstbladen pa grund 
af de kortare epidermiscellerna tätare än hos värbla- 
den och skydda derigenom klyföppningarna bättre. 
Af papillernas varierande förhallande â öfre och undre 
sidan af bladet framgär otvetydigt, att de hos Carex- 
arterna utgöra heterogena bildningar och kunna tjena 
olika ändamal. 
Mycket utmärkande für de mera xerofilt byggda 
höstbladen är den tjockare ytterväggen ä epidermis- 
cellerna. Ansenligt tjockare än hos värbladen är den 
') Dufour, L., Influence de la lumière sur la forme et la struc- 
ture des feuilles (Annales sc. nat.. 7 sér., V. 1887). 
2 ) G-REVILLIUS, A. Y.. Morjihologisch-anatomisclie Studien über 
die xerophile Phanerogamenvegctation der Insel Oeland (Engl. bot. 
Jahrb. XXIII, 189G). 
