231 
t. ex. Los C. silvatica , ustulnta , distans, fui va, Ocderi, digi- 
tata, ornithopoda, pediformis , alpina ; hos arter frân torra 
platser ss. C. praecox , cricetonm är äfven vârbladens 
yttervägg ganska fortjockad, och skillnaden blir här 
mindre. Äfven hos andra xerofilt byggda Carices ss. 
C. glauca, panicca , vidare hos i vâta sumpar vâxande 
arter ss. C. ampullacca , filiformis, Pseudocyperus , di- 
stich a, är föga eller ingen skillnad märkbar. Hos C. 
rupestris, micro glochin, Davalliana är visserligeu ytter- 
vâggen ganska fôrljockad bade hos florala blad och 
vârblad, men dock betydligt tjockare hos höstbladen. 
De i bladets midt befintliga ledcellerna fôrhâlla 
s'ig ej alltid pâ samma satt som hos C. vaginata. I 
allmänhet kan man säga, att hos höstbladen förefin- 
nes en tendens tili bättre utbildning af desamma. Hos 
C. glauca, pilulifera , alpina (jmfr. figg. 19, 20), rigida 
âro ledcellerna liksotn hos C. vaginata längre hos höst- 
bladen; hos G. praecox utveckla höstbladen tvenne lager 
ledceller, under det att hos vârbladen som vanligt 
fins endast ett lager. Emellertid synes det som om 
ledcellernas utbildning stode i omvândt fërhâllande 
till bladets sammanvikning ; ju mera rännformigt hop- 
viket bladet är, desto mindre differensierade bli led- 
cellerna ; dâ en dylik hopvikning i högre eller lägre 
grad karakteriserar höstbladen, sa blir skillnaden med 
afseende pâ ledcellernas längd mellan vâr- och höst- 
blad i vanliga fall ej markerad; ofta bli ledcellerna 
t. o. m. mindre differensierade hos höstbladen, t. ex. 
hos C. silvatica , remota m. fl. Hos C. Pseudocyperus 
âro ledcellerna â de stärkt hopvikna sista höstbladen 
knappt markerade, hos de plattade vârbladen âro de 
3 — 4 gânger sâ lânga. 
Klyfôppningarna âro i de allra fiesta fall â samma 
yta talrikare hos höstbladen; äfven härutinnan fôrhâlla 
sig höstblad till vârblad som solblad till skuggblad 1 ) J 
l ) Dufour. 1. c. 
