234 
cellform utbilclas oberoonde af ljusinteusiteten. Det före- 
faller, som om palissadcellformen vore den lämpligaste 
formen for assimilationsparenkym, när detta är af 
nagori större inägtighet; ju magtigare assimilations- 
parenkymet är hos Carex arterna, desto tydligare blir 
palissadcellformen utbildad. Hos den utländska C. pro- 
vincialis utbildas hos höstbladen â öfre sidan, der 
assimilationsparenkymet utgör 5 cellager, synnerligen 
vackra pilissadceller. 
Cellmembranerna i assimilationsparenkymet äro 
genomgâende tjochare och fastare hos höstbladen, syn- 
nerligen tydligt hos C. fulva (figg. 15, 16), rigida, 
m. fl. Hos Davalliana äro membranerna i synner- 
het i klyföppning.'Zonerna stärkt förtjockade hos höst- 
bladen, knappt nâgot hos vârbladen. 
Med afseende â intercellulärernas storlek finnes 
â bâda sidor betydlig skillnad t. ex. hos C. fulva (figg. 
15, 16), distans , vaginal a ornithopoila , rigidn , remota , 
vujpina (figg. 17, 18). 
De florala bladen öfverensstätnma tili sin bygg 
nad i det stoia heia med vârbladen; olikheterna 
fran höstbladen äro dock i manga fall ännu mera 
utpräglade. 
Orsakerna tili den mera xerofila byggnaden hos 
höstbladen äro ej lätta abt finna ; ej heller är det 
inöjligt att för närvarande yttra sig om betydelsen 
af densamma. En del Carex-arter äro som bekant 
i högre eller lägre grad vintergröna ; hos dessa är 
det de sist utvecklade bladen eller bladdelarna med 
den mera xerofila Strukturen, som öfvervintra, under det 
att de florala bladen och vârbladen nedvissna. Dä 
hos alla pâ detta satt öfvervintrande Carex-arter nämda 
skiljaktigheter i bladstrukturen förefinnas mellan de 
nedvissnande och de qvarsittande bladen, sa läg det 
fran början nära till hands att antaga, att den mera 
xerofila Strukturen hos de öfvervintrande bladen ntgjorde 
en tillpassning för vinterstadiet. Direkt kan emeller- 
