41 
äldsta tider är blott bekant genom Camerai’ius (Hort, 
med. 1588, p. 141), att förökningen skedde genom 
frön, som säddes pa kosten, sa snart baren mognat: 
”Si baccæ statim ubi matuiuerint, vel saltern exempta 
semina in terram projiciantur ante hyemem, facile 
enascuntur, et cito crescunt in frutices”. Om nagon 
förökning pa vegetativ väg (genom afläggare eller sätt- 
kvistar) nämnes icke. Att man tili förökning insam- 
lade bär af sädana buskar, som under odlingen för- 
ändrats pa ett fördelaktigt satt, kan ocksa tagas för 
gifvet. Och tager man i öfvervägande de sakförhäl- 
landen, som hittils blifvit meddelade rörande de od- 
lade röda vinbären, framställer sig osökt den frâgan: 
Hvilka förändringar har omkring 500 ars odling fram- 
kallat hos de i vara trädgardar förekommande röda 
vinbärsbuskarne ? Ett uttömmande svar pa denna fraga 
är naturligtvis omöjligt att gifva, och jag skall ocksa 
hufvudsakligen blott uppehalla mig vid de grofva dra- 
gen af deras yttre morfologi. En del af dessa för- 
ändringar äro lätta att pävisa utan att behöfva inga 
pa nagon vidlyftig systematisk utredning. 
En hos alla för bärens skull odlade vinbärsbus- 
kar genom kultur framkallad förändring af mera prak- 
tisk betydelse är, att bären äro betydligt större, än 
hos de vildt växande formerna. Denna förändring 
torde ocksa vara den väsentligaste, hvarje särskild 
fran början odlad form undergatt, sedan den först 
började odlas. Ur systematisk synpunkt är emellertid 
denna förändring af ringa betydelse. Visserligen har 
för uppkomsten af de större frukterna urvalet spelat 
in som en viktig faktor, men da den förändring, som 
blifvit föremal för urvalet, är direkt framkallad genom 
bördig jordman och i öfrigt god skötsel, sä är ocksa 
fortsatt vard nödvändig för att bibehalla bären vid 
deras storlek. Gtenom vanvard blifva de ocksa som be- 
kant mindre, om de ocksa icke i ett slag blifva sa smä 
som hos de vildt växande formerna. Huruvida nagon 
