44 
att en rätt betydunde olikhet i smaken ätven gör sig 
gällande. Visserligen kan om smaken sägas detsamma, 
som sades om olikheten i bärens storlek, att den är 
beroende af arten (särskildt 11. bullatum och IÎ. pdrceum 
i förhällande tili de öfriga), men i kög grad är den 
äfven direkt beroende af yttre förhallanden. Det är 
en välkänd sak, att vinbären i likhet med frukter i 
allmänhet pâ en varm och solig plats blifva mindre 
sura och mera välsmakande, än dâ de fâ mogna i 
skugga eller under en regnig och kall sommar. Det 
är äfven pâtagligt, att de kemiska processer — sär- 
skildt oxidationen af syrorna tili koldioxid och vatten 
— , hvilka försigga vid den slutliga mognaden af 
saftiga frukter, böra främjas af högre temperatur. 
En olikhet hos vinbären, som icke pâ nägot kändt 
sätt star i beroende af yttre förhallanden, är deras 
färg. De former med hvitaktiga eller blekröda bär, 
som nu gä i trädgardarne under ett stört antal sort- 
namn kafva tid efter annan uppkommit under förök- 
ningen genom frö. Hvita vinbär omtalas für första 
gängen 1601 hos Clusius, ßar. plant, hist. p. 120. 
Demie författare hade erhâllit dem tillika med röda 
krusbär Grossularia fructu obscure purpurascente sanno- 
likt frân Lejden i Holland, där han 1593 hade iakt- 
tagit den sistnämnda växten. Hvita vinbär omnämnas 
icke i nägot mig tillgängligt arbete frân 1500-talet, 
men längre fram i tiden finnas i publikationer, som 
uppräkna växter odlade i trädgarden i Lejden, icke 
blott hvita utan äfven blekröda vinbär omnämnda. 
Nägon hvit vinbärsform är ej iakttagen i naturen, men 
det liindrar icke, att äfven hos en vildt växande vin- 
bärsbuske frön med embryo till en sâdan form kan 
utbildas likaväl som hos en odlad. Den hvita färgen 
beror visserligen närmast pâ saknad af ett rödt färg- 
ämne i bären och samtidigt äfven i blommorna, ifall 
dessa eljes äro färgade, men denna brist pâ färg 
sammanhänger med brist pâ fysisk styrka hos heia 
