46 
fixeras och äro stundom trän sitt första uppträdande 
füllt fixerade sä tili vida, att äterslag tili iöräldrarne 
ej förekomma (jmfr. H. de Vries, Die Mutationstkeori 
I: 1, 1900). — Temligen säkert har den först upp- 
trädande hvita vinbärsformen varit föremtl för förök- 
ning genom frön, och rnycket troligt är, att nägon 
afkomling af densamma äfven fätt hvita bär, som i 
sin tur fatt lämna frön till sädd, men det synes langt 
ifrän troligt, att ifrägavarande egenskap är hos nägon 
af dessa i kultur förekom mande former füllt fixerad, 
da man hos en vinbärsbuske med hvita bär nägon gäng 
kan fâ se en gren med röda bär framväxa. En frö- 
sädd künde naturligtvis lätt gifva utslag i denna fräga. 
Hvad här är yttrat om hvita vinbär, gäller i 
ännu högre grad om former med hvit- eller gulbro- 
kiga blad. De äro i sä hög grad obeständiga, att 
de redan pä vegetativ väg ytterst lätt slâ tillbaka i 
den normala formen, i det kraftiga längskott med gröna 
blad af vanlig form utskjuta frän de svagare brokbla- 
diga skotten. Sädana brokbladiga former äro kända 
i kultur sedan längt tillbaka pä 1700-talet. 
De hittills anförda olikheterna hos vära odlade 
vinbär äro visserligen i ögonen fallande och väl kända 
för hortikultören, men äro, säsom vi sett, afvikelser 
af sädan art, att de visserligen ega stört fysiologiskt 
intresse, men föga eller alls icke inverka pä de od- 
lade vinbärens systematiska förhällande tili deras vilda 
stamfränder. Vid närmare skärskädande af blommans 
byggnad, bladens form och beklädnad skall man emel- 
lertid finna, att hos de olika vinbärssorterna andra 
olikheter kunna pävisas, hvilka man redan pä förhand 
kan misstänka vara af betydande systematiskt värde. 
Man jämföre t. ex. Röda holländska vinbär med 
Fay’s new red prolific med afseende pä blommor 
och blad, och man skall finna, att likheten särskildt 
med afseende pä blommans byggnad icke är synner- 
ligen större. än den mäste vara, för att bäda skola 
