59 
dan äro gräludna, och om blommorna, att standar- 
knapparne äro oskaftade, och att ringvallen och den 
grop i hvilken det gröna stiftet sitter, äga en obe- 
stämd (saledes icke grön) färg. Vid en gruppering 
af elementararterna tili arter af större omfang komma 
de ocksa att sta hvarandra närmast, och den af dem 
bildade kollektivarten bör med större rätt an andra 
fa bära namnet R. rubrum af följande skäl. Hos för- 
fattarne pa 1500- och 1600-talen gick densamma uu- 
der ett stört antal namn sasom : 
Ceanothus levis Gesn. R. officinarum Bauh. 
Ilibes Fuchs Ribesium Dod. 
R. vulgaris Clus. Grossula Iransmarina Ruell. 
R. vulgaris aeichis ruber Bauh. G rossularia transmarina Dod. 
& Cherl. Gr. rubra Dod. 
R. vulgare baccis rubris Cam. Gr. multipliai acino Bauh. 
R. vulgaris domestica Math. Gr. non spinosa hortensis rubra 
R. Jiortense Trag. Bauh. m. fl. 
Men da man icke räknar prioritet längre tillbaka 
an tili 1753, hafva alla dessa namn intet inflytande 
pa de nutida botaniska namnen. Nämnda är aterfinnes 
de garnie författarnes Ribes vulgare under R. rubrum 
Linné, Species plantar um 1753, p. 200, hvilket fram- 
gär säväl af de anförda synonymen som af det hos 
de garnie författarne anförda kännetecknet ’’floribus 
plauiusculis”, hvilket aterfinnes i Linnés korta beskrif- 
ning pâ R. rubrum: Ribes inerme , racemis glabris pen- 
dulis , floribus planiusculis . Dâ Linné dessutom upp- 
tager de hvita vinbären sasom R. rubrum ß, sä föl- 
jer däraf, att R. rubrum a bör vara den form, fran hvil- 
ken de hvita vinbären härstamma, nämligen R. Iiortense. 
Men det är med Linnés R. rubrum som med manga 
andra Linnéanska arter : de äro mycket vidtomfattande 
kollektivarter. Linnés R. rubrum omfattar nämligen 
icke blott de med plattade blommor försedda R. hor- 
tense och R. silvestre , utan äfven de i Skandinavien 
förekommande R. pubescens , R. scandicum och R. gla- 
