64 
identisk ined en i Turkestan ganska vanlig Ribes- 
form, som Regel och Schmalhausen benämnt interme- 
dium , emedan den intog en mellanställning mellan R. 
pubescens och R. triste coli. Ingenting nämnes dock om 
den mogna Iruktens färg, soin hos R. triste coli, är myc- 
ket mörkt purpur eller vid ytligt betraktande glänsande 
svart, men hos R. pubescens och R. pallidum röd. 
Langt mindre an alla füregäende odlas R. scan - 
dicum som bärbuske. Jag har af densamma sett blott 
nâgra fâ gamla sticklingsplantor i en trädskola vid 
Upsala. Bären voro temligen smä och kanske obe- 
tydligt större an hos den vilda formen, hvarföre den 
icke synes hafva varit föremäl för förädling i sä 
hög grad som andra vinbärssorter och är kanske 
äfven jämförelsevis mycket ung i kultur. Den är 
vida ufbredd i norra Skandinavien och gar inom 
Sverige söderut till trakten af Falun (Källslätten : E. 
Haglund) och Gefle (i sällskap med R. pubescens en- 
ligt herbarie-exemplar af K F. Thedenius) samt pa 
Visingsö (Kuugsgârdens sjübranter: J. E. Zetterstedt) 
I Norge är den utbredd söderut till Sogne fjord. Ba- 
ren äro välsmakande och blomklasarne merendel-s rik- 
blommiga. Hos ett exemplar frân Fagernäs i Norge 
(”pâ ett Ijäll 1000 lot öfver hafvet” : E. N. Ekstrand) 
äro blomklasarne omkriug 16-blommiga. Med dylika 
exemplar som utgangspunkt skulle genom förädling 
utan tvif’vel en förträfflig vinbärssort kunna erhallas. 
R. scandicum skiljes lätt frân R. pallidum genom 
mindre blommor, hvilkas foderblad ofta nästan fullstän- 
digt sakna har i kanten och under blomningen äro af 
mellanrum skilda frân hvarandia. d. v. s. icke näende 
hvarandra med kanterna som hos R. pallidum. Till 
bladformen liknar den R. hortensc. Underfill äro bla- 
den häriga förnämligast pa de gröfre nerverna och 
nâgot glesare pä det gröfre ädernätet. 
Den närslägtade R. pubescens med bladen lika 
tätt häriga öfver heia undre ytan odlas äfvenledes 
