6Ô 
här och hvar, ehuru icke för bärens skull. Nagon 
prydnad är busken ej heller. De exemplar, som fin- 
nas i Upsala botaniska trädgard äro mariga och tyc- 
kas vara mindre lämpliga tili bärbuskar. Den är i 
norra Europa den vanligaste at’ alla elementararter af 
E. rubrum s. 1. Den förekoinmer i heia Skandina- 
vien, pä Bornholm, Biesengebirge och alperna i Krain 
och är utbredd österut genom Finland, Östersjöpro- 
vinserna, Polen, Karpaterna, Byssland och Sibirien 
samt förekommer dessutom spridd i England. Att den 
icke finnes beskrifven i floror öfver mellersta Europa, 
synes bero pa dess förvexling med E. petrceum coll. 
Hos Koch, Synopsis fl. Germ, et Helv. ed 2, I, 1843, 
p. 293 är det sannolikt E. pubescens, som äsyftas med 
uppgif’ten, att E. petrceum stundom uppträder i en form 
med glatt f’oder. 
Med R. pubescens öfverensstämmer mycket nära 
den i England och Skotland utbredda E. Smidtianum , 
skild förnämligast genom starkare häriga blad, som 
undertill äro mycket tätt ludna. Till denna och icke 
till E. pubescens hör sannolikt en i Lunds botaniska 
trädgard under namn af E. holosericeum odlad Eibes- form. 
Nära beslägtad med E. scandicum är äfven E. 
glabellum i nordligaste Europa och Sibirien. I Norge 
gar den söderut till Dovre, men är vanligast i de 
nordliga delarne. Inom Sverige förekommer den i 
Härjedalen (Ljungdalsberget : M. Elfstrand) och troli- 
gen nära norska gränsen äfven längre norrut. Hos 
denna, elementarart äro bladen undertill blott pa de 
stora nerverna obetydligt ludna. Bladflikarne äro äf- 
ven merendels temligen spetsiga och hvassagade. 
E. glabellum , scandicum , pubescens , Smidtianum 
bilda en sammanhängande och mot andra väl afgrän- 
sad serie eller kollektivart, E. pubescens coli., da nam- 
net pubescens är det äldsta af de fyra. De tre första 
utgjorde Wahlenbergs E. rubrum i Flora lappomca, 
1812, p. 65. E. pubescens urskiljes som E. rubrum ß 
bot, Not . 1901. 5 
i 
