110 
visats, hyferna alltid äro sträckta i organets längd- 
riktning. Dessutom äro de ofta nâgofc flätade om hvar- 
andra samt försedda med tjocka väggar. Själfva liäft- 
apparaten representerar alltid en utvidgning af hap- 
teraxeln. Ibland uppstâ mer eller mindre begränsade 
skifvor med eller utan tapplika utsprâng, ibland upp- 
lösas dessa i kyfer, som tröget smyga sig efter det 
fattade föremälet. Hapterernas vidfästningsregion för- 
stärkes ocksä under moderskottets tillväxt. 
Effektiviteten af moderskottets fixering i den 
omgifvande Vegetationen blir ocksâ stor. 
Jag liar redan vid ett föregäende tillfälle 1 ) fram- 
hällit hvilken betydelse haptererna äga för de busk- 
artade lafvarne 1 fjällens tundraformationer, och hvad 
där säges härom, gäller äfven fjällhedarne. Hvarje 
lafindivid blir genom dem fast pâ en mängd punkter 
i den omgifvande Vegetationen. De skilda delarne 
komma härigenom att bibehalla ett fixt läge, och heia 
individet kan undga att bortryckas af de rasande 
fjällstormarne. Endast bitar kunna dessa lösgöra 2 ), 
och vid dem sitta ofta mossblad, delar af ris etc., 
hvilka medryckts af haptererna, da dessa själf ej kun- 
nat sönderslitas. 
Det syd- och medelskandinaviska läglandets ljung- 
hedar visa mânga intressanta sidor af de buskartade 
lafvarnes hapter-biologi. 
Synnerligen intressant blir den fakultativa epify- • 
tism , som här blir ett egendomligt moment i de an- 
nars terrestriska busklafvarnes lif. 
Som bekant afdö dessa smaningom underifran, 
och individen nersjunka successive, sa att de, sedan 
maximihöjden är uppnadd, komma att under tidernas 
lopp intaga samma höjd öfver själfva markytan. Ge- 
nom utbildandet at hapterer inträda emellertid en del 
1) Om tundraformationer i svenska fjälltrakter p. 348. 
2 ) Jmfr Rutger Sernander. Den skandinaviska vegetationens 
spridningshiologi p. 36. 
