163 
Nâgra drag af lafvarnas inbördes kamp för 
tillvaron. 
Af Gust. 0. A:n Malme. 
Sällan torde inom nagon gren af den botaniska 
vetenskapen ett sä lifligt intresse hafva gjort sig 
gällande och ett sa intensivt arbete hafva bedrif- 
vits som inom lichenologien pa 1850- och 1860-talet. 
Men det kan näppeligen förnekas, att det lichenologi- 
ska studiet da i allmänhet var ganska ensidigt. 
När mikroskopet vid denna tid började komma 
tili ett allmännare begagnande vid lafundersökningar, 
f'ann man snart, att de lafsystem, som förut uppställts 
och användts, och som hufvudsakligen stödde sig pa 
bälens morfologi och pä vid lupförstoring märkbara 
olikheter i apotheciets byggnad, behöfde en genomgri- 
pande och i detalj gaende revision. Uppmärksambe- 
ten rigtades dâ i främsta ruramet pa de lägre syste- 
matiska enheterna, pa arterna och pa slägtena. Detta 
ocksa med rätta; ty da, liksom än i dag, gällde den 
ofta förkättrade och lika ofta missförstadda Linnéanska 
satsen: ’’omnis vera cognitio cognitione specierum in- 
nitatur”. Massor af nya arter och nya slägten upp- 
ställdes och beskrefvos, tyvärr dock icke sällan skäli- 
gen ytligt och ofullständigfc. En sadan ’’cognitio spe- 
cierum”, som Linné afsâg med sin sentens, kom man 
nog i allmänhet icke till. Men när frâga blef att 
inordna dessa nya slägten i högre förband, i högre 
systematiska enheter, dâ atergick man i det stora heia 
till det gamla. Ett tili omfanget obetydligt arbete, 
som hänsynslöst gick sin egen väg och som borde 
hafva blifvit banbrytande för den nya lafsystematiken, 
nemligen J. M. Normans ar 1852 utkomna ’’Conatus 
præmissus redactionis novæ gen er um lichenum”, lemna- 
des i allmänhet heit och hallet obeaktadt. Forst i 
vara dagar hafva fiera af hans idéer vunnit insteg 
bland systematici. 
Bot. Not. 1901. 
13 
