1G6 
lion städse i sin förekomst var bunden vid samma 
Rhizoearpon. 
Vid en makroskopisk undersökning är det lätt 
att konstatera, huru rundt om den plats, der Lecano- 
ran slagit sig ned, den ena bâlvârtan efter den andra 
af Rhizoearpon förlorar sin karakteristiska gula färg, 
raörknar och blir svart med nâgon dragning ât blâtt. 
Denna färgförändring kan an inträffa samtidigt öfver 
bêla bâlvârtan, än utbreder den sig frän ena kanten 
af henne, sä att man t. ex. ej sällan trâfîar vârtor, 
som till hälften äro oförändrade, till hälften angripna 
och förändrade. 
I början antog jag, att här forelâg ett förhällande 
identiskt med det, som uppgifvits förekomma hos Ar- 
throrhaphis flavovirescens (Bork.) och Arthonia pliceobœa 
Norm., att Lecanorans hyfer dödade hyferna hos Rhi- 
zocarpon och röfvade dess gonidier. En mikroskopisk 
undersökning af lämpligt material visade emellertid 
till full evidens, att sä icke är fallet. 
Rhizocarpon geogrupliicum hör som bekant tili de 
heteromeriska lafvarna. Bâlen bestär af tre lager: 
öfverst kortikallagret eller barklagret , som nedtill är 
pseudoparenkymatiskt, i sitt öfversta parti deremot i 
det närmaste amorft; derunder gonidiallagret , innehäl- 
lande oregelbundet förlöpande hyfer, mellan hvilka 
ligga gonidier, omspunna af kortledade hyfgrenar: och 
underst medullarlagret eller märglagret , som bestär af 
ganska kortledade hyfer, som färgas blä af den vid 
lafundersökningar vanligen använda jod-jodkaliumlös- 
ningeu. 
Samma lager ingâ i bildningen af Lecanorabâlen. 
Medullarlagret hos denna laf bestär dock af smalare, 
mera längledade hyfer, som icke färgas bla af jod- 
jod kaliumlösning. 
Som jag nyss nämnde, finner man ofta bâlvârtor, 
som tili sin ena hälft, ätminstone tili det yttre, te 
sig som oangrijma Rhizocarpon-värtor, men tili sin 
