169 
parasitiska lafvar eller, som kan kallar dem, protrofi- 
ska lafvar under behandling. Till en början öfver- 
sätter och refererar ban min uppsats i Botaniska No- 
tiser. Och som ett kuriosum kàn anföras, att haus 
referat och de betraktelser han knyter tili min lilla 
undersökning, fylla ett rum i haus afhandling, som 
betydligt öfverstiger heia min uppsats. Ändä förbi- 
ser han en sak, vid hvilken jag lägger mycket stör 
vigt, den nemligen, att de bäda af mig behandlade 
lafvarna städse parasitera pâ en och sam ma värdväxt- 
art. I öfrigt konstaterar han rigtigbeten af mina 
iakttagelser. Men da han öfver allt sökt och söker 
efter skäl mot den Schwendenerska lafteorien, mäste 
han pä det högsta beklaga, att jag i den antagoni- 
stiska Symbiosen icke kunnat finna nägot skäl mot 
densamma. Mig har det varit och är an i dag omöj- 
ligt att i parasitismen mellan tvenne normalt byggda 
lafvar finna nägot skäl vare sig för eller emot samma 
teori. Hvad för öfiigt dr. Minks’ allmänna resonne- 
mang beträffar, äro de skrifna pä ett spräk, som fin- 
ner sin like först längt borta i den tyska naturfiloso- 
fiens ogenomträngliga urskogar. Och just detta tung- 
rodda, af otaliga nybildade termer belastade framställ- 
ningssätt har gjort, att Minks arbete blifvit föga be- 
aktadt. Fastän han använder en metod, som vid 
biologiska undersökningar väl icke är att rekom mon- 
dera, nemligen den att sä godt som uteslutande stu- 
dera pä herbariematerial, innehäller dock haus afhand- 
ling ett och annat, som är värdt att tillvaratagas. 
Som protrofer anför Minks ett 70-tal arter. 
Om ccksâ en mycket stör procent af dem mäste frän- 
räknas, enär de förts hit med stöd af ett allt för ringa 
material, som dessutom icke underkastats den nödvän- 
diga mikroskopiska granskningen, äterstä dock ätskil- 
liga, som otvifvelaktigt äro att anse som parasiter. 
Förutom de redan omnämnda Lecanora atriseda och 
Lecidea intimieseens märkas bland archilichenerna, efter 
