1 74 
vera ett bestämdt uttalande. Att föröfrigt vissa klo- 
rofyllförande parasiter kunna lefva autotrofiskt, frain- 
gär af Heinrichers undersökningar. Han liar under 
liera âr s} r sselsatt sig med de parasitiska Rhinantkacé- 
erna och pâstâr bestämdt, att vissa af dessa stundorn 
bringa det till blomniug och fruktsättning utan att 
träda i förbindelse med nagon värdväxt. 
Potytrofisk parasitism âr otvif velaktigt en mycket 
vanlig företeelse bland lafvarna. Jag tillâter mig att 
ytterligare anföra nâgra fâ exempel, hemtade ur min 
egen erfarenliet: Hcematomma ventosum (L.), som an- 
griper bland andra Rhizocarpon geographicum , Leca- 
nora bcidia (Pers.), som äfvenledes ofta angriper Rhi- 
zocarpon geographicum och Rh. grande , Rhizocarpon ru- 
bescens Th. Fr., som slâr sig ned icke blott pâ skorp- 
lafvar, utan äfven pâ Parmelia sorediata (Ach.), samt 
slutligen Lecanora chlor ophceoidcs Nyl. och Lccidca leu- 
cophcea (Floerke). 
Gränsen mellan parasitism och saprofytism är 
emellertid, âtminstone när det gäller lafvarna, icke 
lätt att i praktiken uppdraga. Rörande Lecanora 
polytropa (Eheh.), som ätminstone ofta synes mig för- 
hâlla sig i det närmaste pâ samma satt som Lecanora 
chlor ophaoidcs, auser sig Bitter kunna bestämdt pasta, 
att hon pâ saprofytisk väg vinner näring frân de laf- 
var, öfver hvilka hon utbreder sig. Som saprofyt 
tolkar hau äfven Gyalolechia vitcllina (Ehrh.). Hvad 
den senare beträffar, har ocksâ hans tolkning den 
största sannolikhet for sig, dâ denna art, om ocksâ 
niera sällan, uppträder pâ substrat, bildadt af andra 
multnande organiska ämnen ân multnande lafvar. 
Att för ôfrigt âtskilliga lafvar lefva saprofytiskt, 
torde icke heller kunna fbrnekas af nâgon, som när- 
mare iakttagit deras uppträdande i fria naturen. I 
Ostra Skâne t. ex., i kritformationsomrâdet ända frân 
Üppmanna ned emot Kivik, uppträda nästan öfverallt 
pâ üppna sandiga lokaliteter, pâ de multnande gräs- 
