17S 
Denna regel licier emellertid af en hei mängd un- 
dantag. Pâ klipporna i mellersta Sveriges glesare 
tallmoar och pâ de större blocken och stenarna i lüf- 
ängarna finner man ofta midi i en formation af blad- 
lafvar fiackar, som upptagas af Lecidea lapicida (Acn.), 
Lccidcn fuscoatra (L.) eller Lecanora cinerea (L.). Det 
viaar sig, att dessa skorplafvar ställa ett nästan oöf- 
verstigligt hinder i vagen för bladlafvarna. Särskildt 
har jag mangfaldiga gangei iakttagit detta, hvad Lc- 
cidca fuscoatra beträlfar. Parmelia centrifuga utbreder 
sig som bekant under vanliga förliallanden ytterst re- 
gelbundet ât alla sidor. Stüter den pâ nägot stalle 
pâ nänyida Lecidea, afstannar hon der fullständigt i sin 
tillväxt, under det hon för öfrigt fortfar att växa. Par 
utvecklingen fortga ostörd, blir resultatel det, att Le- 
cidean blir pâ alla sidor omgifven af Parmelian. Pâ 
sam ma satt gar det med Parmelia saxatilis ; midt i 
ett sammanhängande bestand af denna art finner man 
ofta sarama Lecidea. Forst om denna dödats genom 
den rikliga bevattning, som kommer henne till del, 
när hon pâ alla sidor omgifves af Parmelia saxatilis, 
kan den senare rycka fram, och äfven da sker detta 
längsamt. Att det icke är Lecideabalens fysiska be- 
skatfenhet, som hämmar Parmeliorna, ligger i Oppen 
dag. De kunna godt utbreda sig öfver füllt nt lika 
tjocka och lika sammanhängande krustor. Det är 
deremot mer än sannolikt, att det är krustans kemi- 
ska beskaffenhet, som förorsakar den större motstands- 
förmagan. Lecidea fuscoatra afviker nemligen genom 
kortikallaffrets mikrokemiska reaktioner frân alla sina 
O 
samslägtingar. 
Hos Lccidea lapicida är det sannolikt ocksa den 
kemiska beskaffenheten, som betingar den stora mot- 
ständsförmägan. Denna art är nemligen mer eller 
mindre oxydata, och de fiesta f'ormæ oxydatæ visa 
sig utgöra hinder för bladlafvarnas framträngande. 
