190 
lar utvecklade frân det uedersta bladparet; 1 exem- 
plar hade 2, de andra hade 1 ansvallning och spâ- 
rades hos de tvenne exemplaren derjemte antydan 
till liknande bildtiingar i vinklarna af andra bladpa- 
ret frân s^ambasen räkuadt. De plantor slutligen, som 
skulle représentera samma Eucalyptus-art, i anförd sé- 
rié, och som voro 8 till antalet och insatta uti löf- och 
mulljord, saknade alia synliga ansatser till knölbild- 
ningarna i fräga och hade under den tid, som an- 
slagits till fürsökets utförande, âdagalagt en lifskraft 
och frodighet, som füllt harmonierade med de gyn- 
samma fôrhâllanden, under hvilka de uppdragits och 
med den föreställning man mäste ha om denna växt- 
arts växtlighetsinf ensitet. Visserligen ändrades för- 
hallandena sedermera beträffande ett par af de i fräga 
varande plantexemplaren, men berodde detta pä en 
ändring i försöket, i det mekaniskt ingrepp efter 3:dje 
äret gjordes pa halfva antalet inom hvardera af de 
bada försöksvariationerna (löf- och lerjord). Da denna 
ändring emellertid berör ett annat omrade af experi- 
mentering, hvilket längre fram kommer under särskild 
behandling, lemna vi densamma für tillfället asido. 
Med afseende pa försöksserier för öfriga i samma 
syfte profvade arter inom Myrtaceernas familj gäller 
i hufvudsak detsamma, som nyss an forts om E. ylo- 
bulns. Kulturresultaten peka alla ât samma hall och 
innebära i sig alldeles detsamma, som framgatt af uu- 
dersökningar öfver ansvällningars tillkomst under mer 
eller mindre gynnsamma kulturförhällanden, om man 
för öfrigt bortser Iran mindre väsentliga vexlingar 
och afvikelser, hvilka pa intet satt inverka pa all- 
mängiltigheten af de résultat kultur i olika media 
medfört. Vissa arter äro mera benägna för knölan- 
svällningar, andra mindre. Salunda framkommer inga 
stamknölar hos Eucalyptus resinifera och Melaleuca 
ar miliaris , trots försöksserien i öfrigt fortgick i öfver- 
ensstämmelse med den utvecklingsgang vi sett hos 
