218 
nedsänkt skaft (fot) försedda härbildningarne, som i sä 
hog grad äro utmärkande för Bromeliaceerna, äro utbil- 
dade för vattenuppsugning, pä samma gang de äfven 
pätagligen liksom hvarje anuat häröfverdrag nedsätta 
transspirationen. Om dessa härbildningars förhällande 
tili klyföppningarne Säger Richter (Die Bromeliac. Diss. 
Berlin 1891, sid. 6) blott, att ’’klyföppningarne skyd- 
das mot för stark insolation genom deras djupa läge 
ocb deras betäckning af fjällen”. Manga Bromeliaceer 
hafva dock att uppvisa en sädan egendomlig utbild- 
ning af fjällen, som täcka klyföppningarne, att den 
förtjänar en närmare redogörelse. 
En i växthus vanlig Bromeliace, som i detta hän- 
seende lätt kan studeras, är Karatas Plumicri. Bla- 
den hos denna växt äro pä undre sidan hvitstrimmig'a 
pä längden. De hvita strimmorna äro grunda färor, 
som äro täckta af intill livarandra gränsande, mycket 
tunna fjäll, som äro af färans bredd. De mellanlig- 
gande asarne, som icke täckas af nägra fjäll, synas 
gröna. 
Vid mikroskopisk nndersökning af ett tillräckligt 
tjockt ytsnitt fran bladundersidan, hvilket genom upp- 
värmning blifvit befriadt fran luft, skall man fiuna, 
att fjällen bestä af ett cellager, och att hvarje fjäll 
i sin midt, dar det är storcelligare, stâr i förbindelse 
med celler, som fortsätta vertikalt nedât i en fördjup- 
ning af bladytan. De utgöra nämligen den öfre skif- 
likt utbredda deleu af trikomer, som i färorna äro 
ntbildade pä temligen regelbundna, korta afständ Iran 
livarandra. Mot sina kanter blifva fjällen smäcelli- 
gare och tunnare, och pä de med färorna omvexlande 
asarne synas cellväggarne fortsätta i oregelbundet lö- 
pande trädar af membraner, som häfta fast vid bla- 
dets epidermis. Fjällens utveckling visar, att detta 
virrvarr af ’’trädar”, som företrädesvis gä vinkelrätt 
mot äsarnes längdriktning, äro veck, bildade af hop- 
fallna cellmembraner. 
