260 
Denna växts groning förlöper pâ typisbt satt. Hjert- 
bladen äro äggrunda, skaftade och växa temligen stärkt 
under groddplantlifvet. Under den vidare utveck- 
lingen utbildar sig hypokotylen och den rikgreniga 
hufvudrotens hufvudaxel tili ett temligen tjockt tapp- 
likt upplagsorgan. Den epikotyla skottregionen är 
tili en början rosettbladig med langt skaftade blad, 
ortotrop, utan framträdande heterofylli. Frän blad- 
vecken utväxa plagiotropa sidoskott med förlängda in- 
ternodier och slutligen utbildas epikotylens toppregion 
till en dylik plagiotrop axel, hvilken omsider blir väx- 
tens egentliga hufvudaxel. Antagligen individualise- 
ras äfven snart de plagiotropa skotten. 
Polygonum Bistort a afviker redan i sin groning 
frän atminstone de fiesta andra svenska växter. Det 
füllt utvuxna hjertbladssystemet utgöres af en lâ-ng 
rörformig slida, som uppbär tvâ nägot ensidigt stälda 
bladskifvor. Yid groningen fungerar denna slida sä- 
som i andra fall hypokotylen: den nuterar, genom- 
bryter marken och exponerar de bada hjertbladsskif- 
vorna. Hypokotylen är mycket kort, knappt urskilj- 
bar, roten svag. Epikotyla axeln utbildas tili eu kort, 
ganska grof knölstam, som lägger sig plagiotropt, 
krumböjes stärkt med spetsen uppâtriktad. Endast ett 
blad utvecklas till full funktion under groningsâret. 
Detta växer fram genom hjertbladsslidan och är i följd 
häraf längt skaftadt. Skottspetsen är knoppt'ormigt sluten. 
De undersökningar, för hvilka härmed en ytterst 
kortfattad redogörelse lemnats, är det min afsigt att 
fortsätta och oin müjligt utsti'äcka tili alla svenska 
växtarter. Af det redan nu föreliggande materialet 
framgär, sasom jag tror mig hafva visât, att de svenska 
fanerogamerna äfven under sitt tidigare lif tili sin 
b}'ggnad och utveckling förete mycket stora olikheter, 
tili hvilka livar och en mäste taga hänsyn, som efter- 
sträfvar en verklig kännedom om Sveriges sä mängskif- 
tande och i sä manga afseenden märkvärdiga flora. 
