268 
Sfcjälkens tillväxt efter blomningen är ett 
vanligt fenomen och kan stundom vara bögst bety- 
dande. Sä har Ranunculus pygmœus vid blomningen 
bägformigt uppstigande stjälk af ofta blott 2 — 8 cm. 
längd, men sedan reser den sig, blir styf, upprät och 
uppnâr en höjd af ända tili 11 cm. Äfven hos R. 
nivalis , R. hy perbor eus (och R. sulphurous ) sker en 
dylik tillväxt om ocksä icke sä betydlig; likasä hos 
Pulsatilla vernalis , där förhallandet torde vara väl- 
bekant. 
Hos Sibbaldia är stjälken vid blomningen 1 1 1 2 — 
2 cm. hög med oskaftade blommor och höjer sig föga 
öfver bladverket. Efterät tillväxer stjälken högst be- 
tydligt. Ofta blir hufvndaxeln därvid 8 cm. hög, 
men exemplar med ända tili 10 — 12 cm. länga huf- 
vudaxlar förekomma ocksä. Hos dessa senare nädde 
axlarna af andra ordningen en längd af ända tili 8 
cm. och de enskilda blomskaften blefvo 8 à 4 mm. 
länga. 
Hos Cerastium- arterna äro blomskaften under an- 
thesen ställda i axelns riktning, men efter blomningen 
vika de ut sig frän stjälken. Äfven hos Stellarice sker 
en dylik utspärrning. 
Viola biflora synes ha dimorfa frukter. Den ena 
fruktformen anträffades i juli. Hos denna voro frukt- 
skaften omkring 5 cm. länga och höjde sig betyd- 
ligt öfver bladverket. Fröspridningen var här ejaku- 
lativ. I början af augusti förekom allmänt den an- 
dra fruktformen. Denna hade endast 1 — 2 cm. länga 
skaft och var hängande samt fullständigt dold af blad- 
verket. Antagligen hade dessa frukter uppkommit ur 
kleistogama blommor *)• Jag bief dock aldrig i till- 
fälle att fä se mogna kapslar och känner därför icke 
spridningssättet. Det torde dock vara tvifvelaktigl 
’) C. A. M. LlNDMAN: Bidrag tili kännedom om skand. fjäll- 
växternas blomipng och befruktning. Bih. t. K. S. V. A. H. Bd 12, 
Afd. III, N:o 6. Stockh. 1887. 
