2 
Sprakforskaren haft lika skarp blick för olika karak- 
som den med natnren förtrogne allmogemannen. 
T/ •att denne ofta eger en ovanligt uppöfvad iaktta- 
'gels'eförmaga och visar sig vara i stand att uppdraga. 
. ganska fina gränslinier mellan nära besläktade före- 
mâl kan man blifva i tillfälle att observera. Hvad 
särskildt växterna beträffar är det emellertid allmänt 
kändt att nrskiljningsförmägan rörande dessa icke är 
stör. Yäxter, som äro tili nagon nytta, vare sig som 
föda at människor eller djur, som läkemedel eller som 
prydnad, äro de enda som hafva egna namn i folk- 
spräket. För att dock äfven dessa skola tillgodogöras 
maste botanisten uppträda säsom samlare af dialekt- 
ord, och han har härvid ett pâ en gang svârt och 
intressant arbete sig förelagt. 
Under tre somrars exkursioner i sydvästra Finn¬ 
lands skärgard har jag npptecknat en mängd mer 
eller mindre originella namn pâ växter. af hvilka i 
följande förteckning upptagits alla sâdana, som af be- 
folkningen allmännare atskiljas. Manga af dessa be- 
nämningar användas äfven af de ”bildade”. 
Efter en del namn angifvas inom parentes i. 
hvilken socken de äro npptecknade och halva dervid 
följande förkortningar användts: Fby = Finnby, Fgl 
= Föglö, Jla — Jomala, Kpo = Korpo, Kto = Ki- 
mito, Kkr = Kökar, Sga = Sottunga, Tla = Tenala,. 
Vdö = Yardö, Yfjd — Yästanfjärd, AI = Aland. 
Abies excelsa — gran, gren. 
Acer — lönn. 
Achillea Millefolium saknar här ett svenskt namn; 
man kan stundom fa höra dess vetenskapliga. 
artnamn förvrängt tili ’’millifolia 7 ’. 
A. ptarmica — tusensköna. 
Aconitum Napellus — stormhatt; munkehatt (Pojo)' 
troligen genom inflyttade arbetare frän Sverige.. 
Acorus — kalmusrot. 
