50 
sàsom vanligen inträffar , vissnat bort , lefvat äfven 
till den följande perioden och da befunnit sig i sä lifs- 
kräftigt tillstand att utvecklingen omedelbart kunnat fortga _ 
Endast blomställningen tyckes ha vissnat (synes k 
figuren med hängande korgar) — men sa var ock 
dess funktion slut, i det samtliga korgar för länge 
sedan voro tömda. Frân en del bladveck i öfre de- 
larne af fjolarets axlar frambröto vid den nya perio- 
dens början veg.-florala axlar, af hvilka, da exem- 
plaret i slutet af augusti togs upp, en del redan 
hunnit i blom, andra nyss börjat sin utveckling. Att 
samtliga dessa axlar begynte med en bladrosett, torde 
heit enkelt fâ tillskrifvas ”äterslag’\ 
För riktigheten af denna tolkning — hvilken 
framgick genast vid första päseendet — talar bland 
annat den omständigheten, att de gamla korgarne, 
om de framkommit under âret, omöjligt kunnat vara. 
sa längt utvecklade, ty som bekant blommar Anten- 
naria dioica i öfre Norrland vanligen i juli och augu¬ 
sti och träffas vanligen ej förr än under den senare 
mânaden i frukt. Med tanke pa den länga utveck- 
lingstid, som uppenbart skilde de gamla och nya 
körgarne ät, bortfaller därför hvarje möjlighet för att 
de kunnat tillhöra samma vegetationsperiod. 
För öfrigt voro fjolarets blad högst olika de un¬ 
der âret utvecklade. Under det de förra voro fläckiga, 
mer eller mindre vissnadeoch buro tydliga spar 
af en öfvervintring, voro de senare füllt normala och 
lifligt gröna. 
Grevilliüs har salunda, ehuru han visserligen ej 
kunnat tolka sitt fynd, gifvit ett vackert exempel pa* 
att en ört, hvars axlar under vanliga förhallanden 
vid vinterns inträde alldeles eller tili största delen 
vissna ned, öfvervintrat och vid varens inbrott utan 
vidare fortsatt sin utveckling (i detta fall alltsa för- 
hâllande sig som en halfbuske). Mig veterligen har 
1 ) A figuren äro alla bladen tecknade som friska! 
