80 
har större och tjockare nötter än aviculare i Öfrigt. 
Hos de niest utprägladt salina exemplaren af f. lito- 
ralis är nöten ända tili 3—4 mm. lang och under 
lupen nästan skrynklig genom sina grofva, tättsittande 
faror och äsar ; den skiljer sig därigenom skarpt fran 
den stora, utskjutande, men ljusbruna och glänsande 
nöten hos P. maritimum och P. Raii. Det af Meisner 
framhallna kännemärket hos f. litoralis 77 achænio parvo” 
(se ofvan) maste därför förstas i relation till dessa 
tvâ sistnämda arter 2 ). 
Nagra utländska former hänföras hit, men orik- 
tigt. Sa t. ex. anser Lange sin danska 77 P. littorale 
Link” sasom synonym med P. Roberti Gr. & Godr. 
och karakteriserar den därför med ”mycket smä, glän¬ 
sande svarta, fint punkterade nötter 71 ; hans form har 
genom sin nedliggande växt och sina smala blad en 
heit annan typ än den, som genom sina halofytiska 
karakterer kan anses vara Links Ursprungliga 77 litto- 
rale 17 och därför kan jämföras med P. maritimum L. 
Äfven i Sverige träffas ju P. aviculare i sina alldag- 
liga former vid hamnar, pa barlast o. s. v. (Det af 
Lange anförda kännetecknet pa frukten utvisar, sasom 
här i en not nämnes, P. aviculare var. Dregeana Meisn.). 
— Äfven den i Heldreichs Herb. Græc. norm, under 
879 a befintliga ”P. litorale (Link) Meisn. 77 (om hvilken 
det in sched. säges, att den sannolikt utgör största 
delen af Boissier’s P. aviculare , hvad Grekland angär) 
är, efter torra exemplar att döma, ej utmärkt af nagra 
egendomligheter, som skilja den frân vanlig P. avi¬ 
culare f. angustissima eller f. depressa; de langa, fina 
inter nodierna utvisa ej halofytiska egenskaper; dessutom 
äro frukterna sma och tämligen glänsande ; olikheten 
med den skandinaviska f. litoralis är därför pataglig. 
2 ) De minsta frukterna hos P. aviculare äro sä fint strim- 
miga, att de blifva nästan glänsande och deras färg närmar sig 
da till rent svart: P. aviculare var. Dregeanum Meisn. 1840 (syn. 
P. Pöberti Gr. & Godr. 1856 non Lois.). 
