101 
afsmalnande till en längre eller kortare hârudd, smal- 
kantade eller stundom okantade, mot spetsen gärna 
med nägra sägtänder, nerven vanligen ej utlöpande, 
stnndom upphörande langt nedom hârudden. Genom 
sina langsträckta, smaia blad representerar denna va- 
rietet den i detta afseende mest extrema formen af 
Br. capillare; den är dock i själfva verket en pâ 
skuggade eller fuktiga växtställen framkallad flagellform 
af andra capillar e-ioxmex ; sä äger jag ett par exemplar 
frân Medelpad, pâ hvilka de talrika nyskotten med 
det för var. flaccidum utmärkande skaplynnet upp- 
bäras af äldre skott, som maste anses tillhöra en pâ 
gränsen mellan Br. capillare och Br. elegans stäende 
form. Skandinaviska exemplar, som kunna hänföras 
tili var. flaccidum , har jag sett frân Öland, Köpings 
branter (J. E. Zetterstedt, öfvergangsform tili a); 
Bohuslän, Jälmö vid Orust (H. W. A., öfvergängs- 
form tili var. carinthiacam ); Vestergötland, Eale kvar- 
nar, sknggad sten pâ âstrand (H. "W". A.); Gestrik- 
land, skäret Igghällan pâ strandklippor tillsammans 
med Br. elegans var. carinthiacum och tydligen blott 
en flagellform af denna (H. W. A.); Medelpad, Astô 
i Tynderö socken, pâ en solig hall, en 9 cm. lâng 
och ovanligt yppig form, troligen en flagellform, 
till Br. elegans , och Torps socken, Komsta pâ sten i 
en kind (H. ~W. A.); Angermanland, Tâsjô, pâ Jakobs- 
svedberget och Norrtjärnsklimpen. 
Sâsom synes af anmärkningarne vid de ofvan- 
nämda formerna, tillhöra exemplaren frân Jälmö, Igg¬ 
hällan och Astö ganska säkert Br. elegans ’ form- 
krets, och sä är förmodligen fallet äfven med var. 
flaccidum frân Tâsjô, dâ Br. elegans där synes vara 
ganska allmän, med an typisk Br. capillare ej ännu 
anträffats i Tâsjô. Troligt är, att bäda de grupper, 
hvari Br. capillare’s formkrets delats, kunna utveckla 
den flagellform, som blifvit benämd var. flaccidum , 
ja, att denna form t. o. m. förekommer oftare hos 
