115 
särskildt upptages efter Örtenblad en västlig invand- 
ring fran Trondhjemsfjorden genom de jämtländska 
fjällpassen. 
Efter dessa tre stora vandringsvägar indelas den 
svenska florans vilda växtarter i tre grupper: syd- 
västliga, östliga och västliga invandrare. 
För de sydvästliga växterna upptages den gamla 
klassiska Steenstrupska indelningen i Dryas -, BjörTc -, 
Furu-, Ek~ och Z?oMora. Yegetationens utveckling, 
yid hvars behandling de växter Uppräknas, som enligt 
de fossila yittnesbörden tillhöra de olika flororna, tages 
i samband med de samtidigt försiggaende geologiska 
fenomenen, härvidlag niyäförändringarne. — Af de 
mânga mer eller mindre nya synpunkter och fakta, 
som framhâllas, torde nämnas papekandet af var vat- 
tenfloras höga aider och ringa förändringar i post¬ 
glacial tid. Förf. uppträder nu, troligen med rätta, 
mot den alltför stora betydelse, han och andra for- 
skare hafva tillagt Ancylussjön yid vara vattenväxters 
spridning. För spridningen af Najas flexilis , af hvil- 
ken han och Holst gjort ett intressant fynd i Ancy- 
lus-bildningar vid Kalmar, anser han dock att Ancy¬ 
lussjön tjenstgjort som vehikel. 
De östliga inyandrarne hafva äfven de inkommit 
till Sverige under olika tider. De äldsta äro de ark- 
tiska växterna, Ainus incana inkom under Ancylus- 
tiden, granen under Litorinatiden, och JRubus arcticus 7 
utbredning inom Sverige skulle falla mycket sent. 
Angâende granen har förf. nu tagit hänsyn tili Gloer- 
sen och meddelar enligt honom en öfversiktlig kart- 
skizz af granens nutida utbredning i Norge. 
Af Ortenblads västliga invandrare nämnas Ul¬ 
mus montana , som äfven har en sydlig invandrings- 
väg, och Myricaria germanica. 
Yid redogörelsen för Litorinahafvet nämnes, huru 
Ostersjön och dess stränder under L.-tiden mottogo en 
hei del halofyta former. Zanichellia polycarpa , som 
