118 
Med den kännedom, man för närvarande har om den 
andra landisens utbredning österut, vore det väl gan- 
ska egendornligt, om man ej antoge, att manga af 
de subglaciala former, som äga en mera jämn ut¬ 
bredning inom den gamla världens ofantliga skogs- 
omräde, saväl fran söder som öster inkommit tili 
den skandinaviska halfön. Till ett sâdant résultat 
har t. ex. K. F. Düsen i sitt viktiga — af förf. 
ej använda eller omnämda — arbete ”Om Sphag- 
•nacéernas utbredning i Skandinavien” kommit beträf- 
fande flere arter af slägtet Sphagnum. G. A. tror 
däremot, som nämdt, att t. ex. tollen först inkommit 
tili Lappland och andra delar af norra Sverige, se¬ 
dan den öfver Danmark och Skane passerat upp genom 
heia vart land. Mycket antagligare är det väl da, 
som jag i de citerade grundiinierna framkastat, att 
den kommit dit österifran pa genare väg öfver Fin¬ 
land, dar den dock notoriskt är ganska gammal. 
Det är Ancylussjöns vattenyta, som enligt G. A., 
hvilken ej tänkt sig äfven den möjligheten att redan 
jämförelsevis tidigt, fram under Ancylustiden Sverige 
pâ landbryggan norr om Bottniska viken mottagit en 
tempererad flora, utgjort ett hinder för östliga invand- 
rare. Ett undantag gör han för Ainus incana pâ 
grund af dess utprägladt östliga utbredning i nutiden. 
Jag förstar icke, hvarför tallen ej lika väl som A. 
incana kunnat begagna denna östliga väg, om det 
ocksa är füllt bevisadt, att den därjämte haft en syd- 
västlig väg. — Heia denna G. A:s tolkning af den 
svenska florans vandringsvägar beror enligt min tanke 
pâ hans uppfattning af att de haf, som skilja Sveri- 
ges kuster, tjenstgjort som nästan oöfverstigliga hin¬ 
der för vandringar fran motsatta kuster. Förf. borde 
dock fast sig vid att jag visât 1 ) det ytterst sannolika 
i att Gotland mottagit sin rika flora tvärs öfver vid- 
1 ) Butger Sernander, Studier öfver den gotländska vegeta- 
tionens utvecklingshistoria. Upsala 1894. 
