124 
I ”Den gotländska vegetationens historia” har 
jag visât, att agen ( Cladium Mariscus) vid Fröjel bör- 
jar uppträda samtidigt med torfafsättningen i ett ur- 
gammalt sjöbäcken, som nu täckes af en An cy lus vail. 
Jag förmenar, att detta bottenskikt representerar 
ett af furuperiodens äldre skeden; G. A. t. o. m. dess 
allra äldsta. G. A. anser, att under denna tid agen 
varit mera köldtalande än nu, men att den sedermera 
förändrats. Det är svârt att direkt yttra nâgot for 
eller emot en sâdan teori, men förf. bör dock erinra 
sig att jag i denna äldre del af furuperioden, som 
ligger före Ancylussjöns maximalutbredning, funnit 
lemningar äfven af de sydliga formerna Carex Pseu- 
docyperus ocb Iris Pseudacorus , ocb att denna teori sâ- 
ledes äfven för dessa arter maste draga med sig kon- 
sekvenser, som förefalla tämligen äfventyrliga. 
Här är ej platsen att närmare inga pä de min- 
dre felaktigheter, som troligen pa grund af enstaka 
brister i kännedomen om den hithörande vidlyftiga 
litteraturen insmugit sig. En och annan pâpekas 
dock i det följande för att om ej annat vara en möj- 
ligen ny upplaga tili nytta. 
Kartan med ”Vigtigare växtgeografiska gränsli- 
nier” lider, hvad Daphne angâr, af en felaktighet. 
Den öfre gränslinien har nämligen dragits utanför 
Herjeâdalen, trots det Daphne sedan gammalt är be- 
kant som förekommande i Ljusnans dalgangar ända 
tili Hamrafjället (De högst upp belägna fyndorterna 
— i Gröndalen och .vid Andafallet — pä hvilka jag 
(1895) anträffat den, ligga pâ en höjd af omkring 800 
m. ö. h. ganska nära riksgränsen). — Svarligen har 
man rätt att som förf. bland de växter, pa hvilkas ut- 
bredning Daphne framställes som typ, upptaga den bade 
i vertikal och horizontal riktning vida lägre gaende 
Viburnum Opulus. 
Frän Danmark uppgifves att blott en lokal för 
fossil bok är beskrifven (vid Kjedle-Sö af Hansen). 
