126 
ras genetiska samband utôfvat ett betydande inflytande 
pâ uppfattningen af den skandinaviska vegetationens 
utvecklingshistoria. För denna sin framställning af 
vâr nuvarande kännedom om svenska växtvärldens 
historia har emellertid G. A. ej ansett det lämpligt 
att meddela nâgot om dessa forskningar, ej ens om 
deras allra allmännaste résultat. Jag bemställer dock 
tili den ärade förf., huruvida ej hans arbete skulle 
vunnit i värde, om t. ex. nâgra af vära yanliga tall- 
skogstyper upptagits ocb deras betydelse för granens 
invandring ocb spridning i värt land blifvit skildrade. 
— För att i nagon man söka utplana denna brist, 
som troligen beror pâ att förfrs egna specialforsknin- 
gar inom den nordiska växtgeografien ej ingâtt pâ 
det yäxtfysiognomiska omrâdet, bar ban i litteratur- 
förteckningen medtagit en del yäxtfysiognomiska ar- 
beten, särskildt angaende vara barrskogar. När ban 
da bland författarne upptager Henning, Kellgren, 
Lundström, Nilsson, Norling, Sernander ocb Örtenblad, 
värkar det egendomligt, att bär ett namn saknas, som 
för öfrigt ej nämnes i bela boken, nämligen Ragnar 
Hult, den person, hvars arbeten dock allmänt äro 
erkända som de viktigaste inom bela vâr yäxtfysiogno¬ 
miska litteratur, ocb af bvilken alla de nämnda för¬ 
fattarne mer eller mindre direkt mottagit uppslag el- 
ler blifvit pävärkade. 
Under de sista âren bar en lifLig strid pâgâtt 
mellan Günnar Andersson â ena sidan samt Blytt ? 
Sernander ocb Hedström a den andra om de allmänna 
nederbördsförballandena i norra Europa efter &tiden. 
G. A. bar bestämdt förnekat, att nâgra växlande torra 
ocb vâta perioder funnits i postglacial tid, sasom Blytt, 
bvars teori jag i förändrad form upptagit, för länge 
sedan framkastat. Pâ stridspunkter under detta me- 
ningsutbyte bänsyftas ofta, bvarvid förf. far tillfälle 
att utveckla eller modifiera sina gamla uttalanden. 
Sa upptager ban nu för betydliga omraden tvenne af 
