136 
värre hafva icke ens dessa forskare kunnat undvika 
en del ’’oegentligheter”, som insmugit sig i deras ar- 
bete och vâlla senare bearbetare svärigheter och huf- 
vudbry. Salunda, beträffande Auricula-gruppen, fin- 
ner man a sidan 186 af det ofvan anförda arbetet 
med spärrad stil angifvet sasom viktiga egenskaper 
hos subsp. melaneima: ’’Schuppen etwas breitlich, 
schwärzlich oder schwarz, kaum heller geran- 
det”, men nurnmer 66 (H. *melaneima a genuinum 
1. epilosum) af Hier. Nægel. innehâller individ, 1 ) pa 
hvilka atminstone icke den sista af dessa karaktärer 
passa in och som antagligen icke häller höra hit. 
Den künde möjligen tänkas tillhöra en annan af de 
tili melaneima förda formerna näml. 4. marginatum , 
som skall hafva ’’Schuppen weisslich gerandet” och 
skulle i sa fall föras tili dennas epilosum-form. Dock 
har den större holkar, än hvad som uppgifves för 
denna underform. 
A sid. 192 anföres det att subsp. Magnauricula 
har ”Schuppen spitz”. De individ som utdelats under 
nurnmer 67 af exs. äga betydligt trubbiga holkfjäll! 
Man stannar i villrädighet, om man skall sätta stör- 
sta tilliten till beskrifningen eller tili de i exs. ver- 
ket utdelade exemplaren. 
Inom Auricula-gruppen rader ej den stora om- 
växling i holkarnas utseende, särskildt i deras färgteck- 
ning, som förhallandet är hos Pilosella-formerna. Den 
förra gruppens representanter halva bade en mera 
ensartad beklädnad och en mera likartad färgskift- 
mng hos holkfjällen själfva än de senare. Mest pa- 
fallande är hos Auricula-formerna färgkontrasten emel- 
lan holkfjällens rygg- och sidolinier, hvilken ofta är 
särdeles stärkt markerad. Under det fjället hos som- 
I det tili riksmuseum i Stockholm öfyerlemnade ex. har ett 
individ stärkt hvitkantade holkfjäll. 
