224 
domligt till sin byggnad och med afseende pâ sitt 
förhällande under olika ârstider. Under sensommaren 
liar det följande utseende: pâ ett tangentialt längd- 
snitt visar det sig bestâ af till största delen lâng- 
sträckta prismatiska celler, med tunna, vâgigt böjda 
väggar (se fig.) ; cellinnehâllet är en vattenklar vätska ; 
omväxlande med dessa celler förekomma ganska tal- 
rikt smâ, korta, kubiska eller nästan klotformiga, 
tunnväggiga celler, som dock bestämt skilja sig frän 
de föregaende genom förekomsten af talrika, stora stär¬ 
kelsekor n. Innanför denna väfnad ligger barken, som 
är bildad af tämligen tjockväggiga , stärkelsefyllda cel¬ 
ler. Tidigt pâ vâren är emellertid all stärkeise för- 
svunnen ur de korta cellerna, i det epidermoidala skik- 
tet och innehallet är i stället en klart gul cellsaft; 
samtidigt härmed äro ännu barkens celler fullprop- 
pade af stärkeise. Detta stärkelsens försvinnande star 
utan tvifvel i samband med den omständigheten, att 
epidermis da är mer eller 
rnindre förstörd, och sa- 
ledes det epidermoidala 
skiktet far träda i epi- 
dermisväfnadens ställe. 
Hvad beträffar det epi¬ 
dermoidala skiktels upp- 
komst, sa har jag kunnat 
följa det ända fram tili 
växtpunktens spets. Re¬ 
dan efter dennas första 
delningar är det epider¬ 
moidala skiktet utdiffe- 
rentieradt; det hör närmast till periblemet, men som 
sagt, det är redan i spetsen differentieradt, sa att sedan 
ej vidare nagra periklina delningar äga rum. Redan 
ett kort stycke bakom rotmössans kant börjar skil- 
naden i langa och korta celler framträda. 
