229 
kottetypen mecl öfvergangsformer till spetsfjällskottarne 
vara förherskande i Upsalatrakten. 
Ett större intresse knyter sig vid den form jag 
nu gar att beskrifva. Det är den form af gran- 
kottar man anträffar vid skogsgränsen i vara fjäll- 
trakter, der jag exempelvis varit i tillfälle iakttaga 
densamma flerestädes kring Kvikkjokk i Lnle lapp- 
mark l ). Redan genom sin obetydliga storlek skiljer 
den sig frân den nor- 
mala, sydliga kotte- 
formen. Längden pä 
de af mig insamlade 
kottarne varierai’ 
mell an 3—6 cm., 
breddenfrân 1,5—2 
cm. Till formen äro 
de langsträckt ägg- 
lika eller kort kägellika. Kottefjällen äro framtill 
bredt afrundade med längd och bredd hos de nedre 
och midtre 2 ) fjällen ungefär lika (fig. b, nat. storl.) 
hos de öfre (fig. c, nat. storl.) med en längd nägot 
öfverstigande bredden. 
Dessa kottar tillhöra utan tvitvel den granform, 
som af vissa foriättare betraktas sâsom själfständig 
art, Picea obovata ledeb., af andra sâsom en varietet 
af Via a Abies (L.) Th. Pr. 
9 Anföres redan 1865 frân Kvikkjokk af N. J. Andersson (Kgl. 
Landtbruksakademiens Tidskrift, 4.de Arg., Stockholm 1865, pag. 
83), som om densamma yttrar: ’’Den har derföre blifvit ansedd 
vara en Sibérien företrädesvis tillhörande art: P. obovata eller P. 
orientalis, ehuru jag af skäl, som ej här i all sin vidlyftighet 
kunna anföras, ej kan se mig berättigad att instämma i denna 
asigt." Jmfr äfven Th. Fries (Bot. Not. 185V—58 och 1867) samt 
E. Hisinger (ibid. 1867). 
2 ) Da fjällen pâ samma kotte variera betydligt efter den plats 
de intaga, bör man sâsom utgângspunkt välja de pä kottens midt 
befintliga. 
