265 
sin orsak däri att vitfcringsgrus lättare samlas och 
kvarhâlles pâ dylika ställen, hvilka alltsâ erbjuda 
skogen battre lefnadsvilkor an fjällen för öfrigt och 
ueror icke därpä att, som man i första ögonblicket 
skulle vara frestad tro, dessa stallen gifva vindskydd, 
ty skogen tränger upp lika väl pâ den för den för- 
herskande vinden utsatta sidan af fjâllen som pâ de- 
ras läsidor. Skogen gar upp tili omkring 300 m., 
och med densamma följa nästan alla arter, som vi 
lärt känna fran det glesskogiga omradet vid kusten. 
Till dessa komma ännu nagra fa. hvilka vanligen till- 
höra dessa klyftors lägre belägna delar, nämligen Tepualia 
stipularis Gris, en hög, kräftig, tili Myrtaceerna hörande 
buske, den statliga ormbunken Lomaria magellanica 
Desv. samt nagon gang äfven Lomaria alpina Spr. 
De omgifvande, tili största delen nakna fjällen 
hyste en artfattig vegetation äfven pâ riuga höjd 
öfver hafvet. Fiera af de pâ klipporna växande ar- 
terna hafva tufvadt växtsätt; nagra växa i klipp- 
springor. Pâ föga sluttande bärghällar och i grunda 
insänkningar i desamma växte Gaimardia australis 
Gaud, i täta, kompakta mattor samt Astelia pumila 
R. Br., äfvenledes bildande täta, men mindre fasta 
mattor. Drosera unißora WiRd. fanns insprängd i Gai- 
mardia- mattan eller växande pâ torfartade lämningar 
af andra växter. I täta tufvor förekom Caltha dio- 
neœfolia Hook, och i mindre täta C. appendiculata 
Pers. Enstaka och glest spridda iakttogos Accena 
pumila Vahl., Clarionea magellanica DC., Rostlcovia 
g/andiflora Hook. Hl., Tetroncium magellanicum Willd. 
samt Lycopodium sp., vanligen krypande utefter 
bärgspringor. I nästan alla smasjöar anträffades 
Isoëtes Savatier i Franch. 
Sâsom redan nämts gâr flertadet af de vid ku¬ 
sten förekommande arterna upp till vid pass 300 m. : 
nâgra gâ icke obetydligt högre och blanda sig dar 
med en del först pâ större höjd växande arter, hvil- 
