268 
inom de tvâ klimatologiskt skarpt skilda omrädena 
af den eldsländska ögruppen, sä framstär genast äfven 
den skarpa olikketen i floristiskt hänseende mellan 
dem. Nägra fä arter äro gemensamma nämligen 
Garni magellanicum , Chiliotrichum anielloides , Berberis 
bux folia, Apümi graveolens , Gaulthcria microphylla , Em- 
petrum , Gunner a magellanica och Lomaria alpina. Dessa 
arter, Gunnera magellanica mähända undantagen, äro 
emellertid de svagaste elementen af floran pä Isla 
Desolacion. För öfrigt finna vi, att nägra fä släkten 
äro gemensamma, men dessas arter olika och att ilertalet 
släkten och äfven familjer inom dessa bäda omräden 
äro vidt skilda. Den iloristiska olikheten mellan 
dessa i klimatologiskt afsemde frän hvarandra myc- 
ket afvikande omräden är i verkligheten oerhörd. 
Fjällsluttningarne med sina talrika mossor och 
dvärgartade bokar erinrar icke sä litet om Nordens 
fjällbyggder, ehurn floran pä de eldsländska fjällen 
är vida art- och individfattigare än pä Nordskandi¬ 
naviens fjällvidder. Heit annorlunda ter sig den 
yppigt utvecklade, çhuru tämligen artfattiga Vegeta¬ 
tionen vid kusten. Den erinrar däremot mera om 
subtropiska eller tropiska förhällanden, särskildt ur- 
skogen, soin ju ocksä innehâller snarare en tropisk 
an tempererad typ nämligen Drimys Winter i. Kunde 
man endast frigöra sig frän känslan af kyla och rusk 
och bortse frän snö och frost, sä skulle man i san- 
ning där kunna tro sig förflyttad tili nägon trakt 
af tropikerna. Den yppigt utvecklade mossvegeta- 
tionen bidrager nog pä sitt sätt tili uppväckandet 
af denna föreställning. Det Annes väl knappast nä¬ 
gon trakt i världen, tropikernas fuktigaste omräden 
ej undantagna, som uppvisar en frodigare mossvege- 
tation än de nederbördsrikaste delarne af värt gebiet. 
Af egen erfarenhet känner jag de ytterst fuktiga, 
västra sluttningarne af Kamerunbärget och den i 
de djupa erosionsdalarne därstädes befintliga yppiga 
