278 
ögonen fallande benägenhet att dar de sta enstaka 
eller ätminstone ej allt för tätt ntbilda flacka kronor, 
att ntbreda kronan horisontalt och icke vertikalt. Öf- 
ver allt, det ma vara pâ vindskyddade eller icke vind- 
skyddade stallen, framkom'mer denna flacka kronform. 
Att häftiga vindar kunna gifva abnorma former at 
trädens kronor, därpa har i det föregaende gifvits 
ätminstone ett exempel. Men detta är inom vârt 
omrâde undantag och icke regel. Utbildandet af den 
inom de nederbördsrikaste trakterna sa ytterst van- 
liga flacka kronformen kan svârligen tillskrifvas vin- 
darnes verkan. I den flacka kronformen se vi otvif- 
velaktigfc ett satt af säkerligen mânga andra, hvarpâ 
växterna reagera mot den af ofta uppträdande dim- 
mor och nästan ständigt molnbetäckt himmel fram- 
kallade svaga belysningen och hvarigenom denna battre 
tillgodogöras. Stâ träden däremot tätt sammanslutna, 
sa att säga stam vid stam, da utbildas inga flacka 
kronor; da sträfva alla i höjden. 
I det föregaende hafva de viktigaste elementen 
af Eldslandets flora blifvit anförda. Dessa äro jem- 
förelsevis fä, och den vegetation de bilda erbjuder 
föga omvexling. Enformiga äro Eldslandets skogar, 
bildade som de äro af blott tre trädarter, de bäda bo- 
karne och Drimys Winteri , ty Libocedrus tetragonus 
förtjänar ej att nämnas som skogbildande. Dag öf¬ 
ter dag möter man samma mörkgröna, nästan dystra 
skogar. Och lika enformig är Vegetationen inom det 
skoglösa omradet. Enformighet och artfattigdom 
äro utmärkande drag i den Eldsländska ögruppens 
vegetation. 
Valparaiso i Juli 1896. 
