285 
igenom, att nästan alla bladen äro sessila. Huru- 
vida V. anagallis eller V. aquatica , hvilka bägge 
funnos i diket är den ena stamarten, tror jag mig ej 
kunna afgöra. 
Utricularia minor — Sk. Smedstorp, Gyllebo, 
•Öja mosse; Hall. Qvibille. Underläppen hos denna art 
är i sjalfva verket rund, men synes i följd af sidornas 
nervikning utefter räta linier vara nästan rektan¬ 
gulär. Framsidan af underläppen är vagigt veckad 
och har en gui tand i midten. Ofverläppen täcker 
nätt och jämnt underläppens blasa. Bredes under¬ 
läppen ut, är bäde längd och bredd 7 mm; i det ned- 
vikna tillständet är bredden vid basen 4, vid spet- 
sen 5 mm. 
Da nu den egentliga skilnaden mellan U. Bremii 
Hn Fl. ed. 11 och U. minor bestâr däri, att den 
förras underläpp är rund och platt, syntes det mig 
troligt. att de motsvara olika blomningsstadier af 
samma art. Jag skaffade mig — för att kunna utröna 
detta — sistliden sommar tillfälle att besöka en af 
de smaländska lokalerna för U. Bremii, nämligen Ta- 
gelmyren i Skatelöfs socken. Myren är visser- 
ligen utdikad, men här och där i dikena och de 
grunda vattensamlingarna befunnos Utriculariorna ännu 
lefva kvar. Da jag i början endast anträffade U. in¬ 
termedia och U. minor, bägge af normalt och typiskt 
utseende, uppsteg hos mig den tanken, att möjligen 
en hybrid mellan dem här i Sverige afsetts med 
namnet U. Bremii. Under sökandet efter en dylik 
hybrid, träffade jag pa 2 exemplar som hade habitus 
af U. minor och dess ljusgula blommor, men hade 
underläppen större och utplattad samt rund. Det ena 
exemplaret lade jag pa sprit, det andra inbäddade 
jag i mossa jämte Hera exemplar af U. minor tjjpica. 
Vid hemkomsten — jag hade öfver 1 mil att ga 
— befanns emellertid alla hafva lika blommor; kan- 
terna hade vikits ner och underläppens form blifvit 
