19 
det nordlige Skandinaviens og Novaja-Semljas samt 
Spitsbergens Algeflora paa den ene Side og mellem 
Norges (især det sydligere) og Grönlands paa den an- 
den Side, saint som jeg i det foregaaende har vist 
mellem Færôernes og Englands Algeflora (og saavidt 
man kan dömme af de förholdsvis faa Undersögelser 
ogsaa mellem Grönlands, Islands, Færôernes og Eng¬ 
lands Algeflora), da behöver ingenlunde den nödven- 
dige Konsekvens beraf at blive den, at Spitsbergen 
og Grönland har faaet sine Alger over nu sunkne 
Landforbindelser, soin i en ikke saa fjern Fortid 
skulde have forenet hvert af disse Lande med den 
garnie Verden. 
Undersöger man nemlig, hvorledes Trækfuglenes 
Vandringsveie for holde sig, da viser det sig ogsaa, 
at disse netop falde saadan, at om man antager en 
Spredning af Ferskvandsalgerne ved deres Hjælp, 
da bliver det unödvendigt at opstille Hypotheser om 
sunkne tidligere Landforbindelser for at forklare 
Ferskvandsalgernes nuværende Udbredelse. Det viser 
sig nemlig efter Palméns *) Undersögelser, at der gaar 
Trækfuglveie fra det nordlige Norge til Spitsbergen, 
fra det nordlige Norge og Kolahalvöen til Novaja- 
Semlja, fra det vestlige Norge gaar idetmindste to 
Trækfuglveie til England, fra England (Skotland) 
gaar Trækfuglveie dels over Færôerne til Island og 
dels uden at beröre Færôerne til Island og Grön¬ 
land. Palmen har ogsaa været opmærksom paa Be- 
tydningen heraf, idet han (1. c. p. 193 Anm.) udtaler: 
/7 Enieller tid behöfver man icke vädja endast till sâ- 
dana tillfälligtvis väderdrifna foglar, ty da olika ar- 
ter hafva skilda födoämnen, förekomstlokaler och be- 
stämda flyttningsvägar , kunna de under sina regelbun- 
det âter kom mande färder fungera sasom ständiga 
spridare af andra organismer’. 
*) J. A. Palmen, Om foglames flyttningsvägar. Helsingfors 1874. 
