39 
cellerna ofta nâgot mera sträckta parallelt med blad- 
ytan hos b. (Pisum, Vicia). Pâ tangentialsnitt visa 
cellerna i sitt utseende tydliga olikheter. Hos Pibes, 
Posa, Ulmus, Heliotropium, Fuchsia och Pisum fâ b. 
formens celler längre armutskott, hvarigenom inter- 
cellulärerna förstoras; särskildt hos Pibes, Ulmus och 
Pisum är skilnaden iôgonenfallande; Sonchus och 
Vicia fôrhâlla sig deremot till en viss grad omvândt, 
i det b. formens celler fâ kortare armutskott eller t. 
o. m. alldeles sakna sâdana, hvarigenom de mera fâ 
utseende af vanliga rundade celler; i sammanhang 
dermed bli hos Sonchus intercellulärerna mindre, Vi¬ 
cia fâr deremot oaktadt cellernas form nâgot större 
intercellulärer hos b. 
Svampparenkymets fôrhâllande hos sol- och skugg- 
växter är föga beaktadt. Stahl 8 ) har bestämt inter- 
cellulärernas sammanlagda storlek hos ätskilliga sol- 
och skuggblad och fuonit den vara större hos de se- 
nare. Dufoür 7 ) förbigär svampparenkymet sä godt 
som heit och hället. 
6) Ledningssystemet. I sin primära byggnad 
visar kärlknippet föga olikheter. Kärlens antal och 
lumen synas öfverhufvud vara lika hos a. och b. 
De parenkymatiska elementen äro hos Pibes, Posa 
och Ulmus nâgot mägtigare hos b., hvarigenom kärl¬ 
knippet i sin helhet nâgot förstoras. Der sekundär 
ved (i bladskaftens kärlknippen) utvecklas i form af 
porösa element, äro dessa bättre utvecklade, talrikare, 
mera förtjockade och bättre förvedade hos a. formen. 
Den sekundära tillväxten i stammen har jag tili 
följd af försökets kortvarighet ej kunnat jemföra. 
7) Det mekaniska systemet (kollenkym och 
härdbast) är hos alla nâgot bättre utveckladt hos a. 
formen; särskildt härdbastelementen äro talrikare, 
tjockväggigare och mera förvedade hos a. 
De förändringar, som träffa b. formen i bladens 
utbildning, äro som framgâr af det föregäende ej i 
