172 
sâdan made, at man deraf kan drage nogen slutning 
om findestedet for Webcra lutesccns , og at gjennemga 
de garnie herbarier for muligens der at finde lignende 
oplysninger. — 
Jeg benytter demie anledning til at pointere 
nödvendigheden af at revidere de garnie samlinger 
af eelleplanterne, ikke blot af hensyn til de fremskridt, 
som knndskaben om disse væxter liar gjort i ârenes löb, 
og hvorved der stadigt er fundet nye arter eller de 
garnie er blevne del te i tlere, men ogsa af andre 
gründe. Disse planter er ofte sa smâ, at de let und- 
drager sig opmærksomheden ; deres optræden er ofte 
lunefuld, sa at man undertiden kan finde dem i större 
mængde det ene âr og et par âr efter söge dem for- 
gjæves pâ samme sted, uden at man kan forklare 
sig ärsagen til deres forsvinden. Det kai} derfor 
meget vel liænde, at om tlere efter hinanden med större 
eller mindre mellemrum samler sâdaime væxter i en 
og samme trakt, sä kan den förste undersöger gjöre 
fund, soin undd rager sig de senere. Der skal derfor 
generationers nöjagtige undersögelser til for at skaffe 
indgâende kundskab til et nogenlunde udstrakt lands 
planteverden. Disse betragtninger indeholder ikke 
blot en teoretisk mulighed, men det er noget, som 
erfaringen har vist mig for den norske mosfloras ved- 
kommende, at undersögelsen af de garnie herbarier 
giver ganske godt udbytte. Sâledes indeholder de i 
Danmark opbevarede norske mossamlinger, sâvidt jeg 
erindrer, 5 eller 6 arter, som er fundne i Norge kun 
af de der tidligere botaniserende danske rejsende. At 
forholdet for Sveriges vedkommende vil vise sig at være 
omtrent det samme, derom nærer jeg ingen tvivl. 
Stockholm 17:de Juni 1897. 
